FAUNA OCH FLORA 



April 19 Sädesärlan. 

 Maj 2 Tärnan. 



» 4 Svalan. 



Skansudde fyrplats den 12 maj 191 1. 



A. Hj. Wigstcn. 



Skärsnäppan skjuten vårtiden vid Östersjön. 



Vid Källskären utanför Oxelösund sköt undertecknad under 

 den svåra stormen den 9 april tvenne exemplar af Tringa maritima. 

 Båda exemplaren voro honor och antagligen stadda på flyttning, 

 men de rastade å nämnda ställe för att bland uppkastad tång söka 

 sin näring. Dessa härdiga fåglar syntes för öfrigt oberörda af 

 storm och köld. Båda exemplaren hade en synnerligen vacker 

 fjäderdräkt och näbbens bas samt fötterna voro i synnerhet hos det 

 äldre exemplaret vackert orangegula (ej gulgröna, som uppgifves i 

 litteraturen). 



Att döma efter ett yttrande i »Nordens Fåglar» skulle förut 

 endast ett exemplar af denna art vårtiden ha anträffats vid vår 

 Östersjökust. 



Af öfriga vadare syntes å nämnda ställe större strandpipare 

 samt strandskata. Båda observerades den 6 april, men hade kanske 

 kommit ännu tidigare. En ensam skräntärna visade sig den 8 

 april vid det skär, där en koloni af denna fågelart plägar häcka. 



Enligt uppgift af en fiskare hade storskrakarna den 6 april i 

 är redan hunnit lägga 4 till 5 ägg i de för dem uppsatta hålkarna. 



E. L. 



Lång rufningstid för tjäderhöna. 



Under en skogsförrättning förliden sommar i Västerbotten på- 

 träffade undertecknad den 15 juli en tjäderhöna, som ännu rufvade 

 på 7 ägg. Då denna sena rufningstid föreföll mig anmärkningsvärd, 

 beslöt jag att närmare undersöka äggen, och befunnos samtliga vara 

 obefruktade och skämda. Tjäderfäglarnas speltid hade under våren 

 förlupit normalt, och i den trakt, där ofvannämnda bo fanns, hade 

 hönorna lämnat lekplatserna omkring den 20 maj, och hade ruf- 

 ningen således börjat omkring denna tid. Då det är högst osan- 

 nolikt, att så stort antal ägg utgjorde en omlagd kull, så hade så- 

 ledes nämnda tjäderhöna rufvat omkring två månader, hvilket bör 

 anses vara ett ovanligt rekord, och hvem vet, huru länge hon hade 

 hållit ut, om jag ej hindrat henne i hennes lönlösa föresats att 

 kläcka ut tjäderungar. Dä hon lämnade redet flög hon med raska 

 vingslag upp bland träden och sträckte långt bort, och flaxade ej 

 lågt utefter marken som hönsfåglarna eljest bruka göra, då de upp- 

 skrämmas från ägg eljer späda ungar. Af detta fågelns beteende 

 kunde genast slutas till, att rufningen ej skedde under normala för- 

 hållanden. Att rufningen måste pågått länge och varit ansträngande 

 i den tryckande värmen, som under större delen af försommaren 



