STRÖFTÅG I KAUKASUS 7 1 



Kvarzchana, som äges af den bekanta firman Siemens & Halske 

 i Berlin. Där träffade vi plötsligt på ett stycke Europa midt 

 i den egendomliga omgifningen: tyska tjänstemän och deras 

 propra boningshus i tyrolerstil, och där allt tycktes vara gjordt 

 för att de där boende ej skulle känna ensligheten allt för hårdt- 

 — Öfver präktiga betesmarker med stora betande fårahjordar, 

 där de ilskna vakthundarna t. o. m. djärfdes bita våra hästar 

 i svansen, hvilket naturligtvis alltid gaf anledning till en extra- 

 galopp, kommo vi ändtligen till vårt mål, en ensam, klar damm 

 mellan höga, skogbeklädda berg. Och det var hög tid, ty so- 

 len stod lågt, och vi hade långt tillbaka hem. Vi hehöfde ej 

 länge söka, förrän vi funno talrika exemplar af den vackraste 

 af alla vattenödlor, Molge vittata Grey. De stora, präktiga 

 djuren af båda könen stodo så nära stranden, att de läto fånga 

 sig med blotta handen, håfvarna voro svåra att använda mel- 

 lan de många och stora stenarna. Molge vittata är så stor 

 som stora vattenödlan {Molge cristata Laur.), hanens härliga 

 bröllopsdräkt imponerar genom sin väldiga, strimmiga och lång- 

 taggade kam, som börjar ända fram på nosen. Den panterfläckade 

 ryggen begränsas mot kroppssidan af en svartinramad, orange- 

 gul längslinje, buken är rent orangegul. Utom denna vackra 

 art fanns äfven stora vattenödlans kaukasiska varietet {M. 

 cristata var. karelini Strauch), kolossala exemplar af ätliga 

 grodan {Råna esciilenta var. ridibiinda Pall.) lekte som bäst, 

 och bland stenarna vid stranden stämde löfgrodoriia upp en 

 öronbedöfvande konsert. Af salamandrar syntes ej ett spår, 

 men alla de iakttagna arterna måste lämna oss sin rikliga tribut. 

 Hemfärden blef ej lätt, hästarna måste lämna prof på sin 

 nästan otroliga klätterförmåga. Vi valde en något genare väg, 

 på slingrande, branta stigar ned mot floden och sedan längs 

 denna. Det var mer nervkittlande än angenämt att i det på- 

 fallande mörkret rida den smala, slingrande vägen, som långa 

 sträckor var inhuggen i den lodräta klippväggen, och med den 

 dånande floden djupt inunder. Hvalfvet var stundom så lågt 

 och smalt, att jag stötte emot med ryggsäcken, och att stiga 

 af hästen fanns på sådana ställen ingen möjlighet. 



