Hybrider mellan blåmes och azurmes. 



Af 

 E. Lönnberg. 



O 



r 1877 beskref den tyske ornithologen Cabanis 

 en mesform, som han kallade Parus pleskei 

 ": efter den ryske ornithologen Pleske. Denna 

 : mes liknar en blåmes, från hvars rygg det 

 ,_^ I ;gula färgämnet försvunnit. Den är alltså ej 

 |l^f^ 7.."..v.v^. §i"önaktig på ryggen utan ljust blågrå. Under- 

 sidan är gräddhvit, öfre delen af bröstet ljust svafvelgult, det 

 blåa på hufvudet och halsbandet är ljusare och något mattare 

 än hos en blåmes, och den svarta fläcken på strupen är mindre 

 än hos denna. Fågeln är något mindre än en blåmes och har 

 också kortare stjärt än en azurmes. 



Denna mes har anträffats i norra och östra Ryssland, men 

 ehuru man erhållit talrika exemplar, har häckplatsen i det läng- 

 sta varit okänd. Mycket har skrifvits om denna fågel och från 

 vissa håll har framkastats, att den skulle möjligen vara en 

 bastard mellan blåmes och azurmes, under det att denna sak 

 återigen af andra blifvit bestridd. Den stora auktoriteten på 

 den palearktiska ornithologiens område, Hartert, yttrar sig 

 härom ungefär på följande sätt. Visserligen tyder den stora 

 individuella variabiliteten hos P. pleskei på hybridnatur, men 

 däremot talar återigen det faktum, att man har erhållit präk- 

 tiga serier af väsentligen lika exemplar. Denna form måste 

 alltså finnas i mångfaldiga hundratusenden, då det ju samlats 

 på så få ställen i Ryssland och vida sträckor ligga mellan 

 dessa. Bastarder mellan pleskei och cyamis äro ej sällsynta. 



