FAUNA OCH FLORA 



Den ^Ve voro vi vid 49° 9' N. lat. 29° 40' V. long. och nu 

 sågos inga andra fåglar än stormsvalor. 



Den ^'^/e voro stormsvalorna talrika, och då och då syntes 

 en lira vid 46° 35' N. lat. 32° 22' V. long. 



Följande dag (46° 49' N. lat. 34° 15 V. long.) samma fåglar, 

 men dessutom flögo 3 tärnor förbi, möjligen vinddrifna. 



Den ^^6 och - Vg syntes också stormsvalor och liror. Sist- 

 nämnda dag voro vi vid 43° 39' N. lat. 35° 37' V. long. 



Den ^Vg förekommo endast stormsvalor inom vår synkrets, 

 men de voro mycket närgångna (42° 31' N. lat. 37° 54' V. 

 long.) 



Den ^Ve voro vi tämligen midt i Atlanten, 43° 4' N. lat. 

 39° 23' V. long. och anteckningen i dagboken lyder »fortfarande 

 stormsvalor». 



Den =^76 råkade vi ut för stiltje vid 41° 23' N. lat. 41° 12' 

 V. long. : Före solnedgången voro många stormsvalor samlade 

 akter om skutan och pepo som kycklingar. Efter solnedgången 

 fladdrade de omkring som läderlappar öfver vattnet och kring 

 fartyget och hade då växlande läten. De vanligaste skulle 

 kunna öfversättas med »kickeriicki kuy kuy», det sista hest. 

 Ibland var man böjd att likna lätet med beckasinens, ibland, 

 då blott två stafvelser utstöttes, vid ett svagt kattuggleläte. 

 Ibland påminnte det om en hes göks skvattrande, då han fly- 

 ger. Oftast var lätet tvåstafvigt, om ej det ofvan skrifna skreks, 

 men det upprepades ej lika hvar gång. Man kan lätt förstå, 

 huru under forna tider dessa ljud i den tysta natten jämte 

 gnisslet i riggen, när den slår fram och åter vid skeppens 

 gungning i dyningen, kunnat orsaka fabler om mystiska väsen 

 ute på hafvet.» 



Den -^/e var det bokstafligen en rykande storm (38° 58' 

 N. lat. 44° 58' V. long.). »Själfva stormsvalorna se matta ut 

 och kunna ej flyga mycket mot vinden utan låta sig mest drif- 

 vas åt lä.» 



Den -% (37° 47' N. lat. 47° 31' V. long.) »Stormsvalor 

 mycket talrika, de tyckas följa oss i alla väder.» Det var nu 

 varmt + 26° C. 



