S.MARRK MKDDM. ANDEN 3OI 



Mn fjällripa 



i full vinterdräkt luir enl. Frän Skog och Sjö'> den 3 nov. skjutits på 

 en liten holme kallad Lurö Bratt, liggande ungefär inidt i Vänern. 

 Denna märkliga förekomst torde möjligen stå i förbindelse med 

 ripornas till följd af torkan i fjällen under sommaren oroliga lif och 

 flyttande från sina vanliga hemvist. 



Ett aiiinärkiiiiigsvärdt fynd af cii sällsynt Mungos i Ost-Afrika. 



År 1852 beskref den tyske zoologen Fihers ett nytt rofdjurs- 

 släkte, som sades i allmänhet öfverensstämma med mungos-släktet 

 (Mu>i(:;os I. //crpcs/es) men skilja sig från detta hufvudsakligen däri- 

 genom, att det hade fyra tär både i)å fram- och bakfötterna. Peters 

 urskilde tvenne arter, B. cnissicauda och />'. puisa. Dessa voro dock 

 mycket lika hvarandra och skulle egentligen blott skilja sig på olika 

 dimensioner af svansen. Senare författare ha varit benägna att 

 sammanslå dem till en art, hvilket är desto mera sannolikt det rätta 

 som båda äro frän Mozambique. Tre år senare beskref fransman- 

 nen PucHER.AN en annan art af samma släkte från Gabun och 

 Angola i Väst-Afrika Denna fick namnet B. iiigripcs. Slutligen 

 så sent som ii)o8 erhöllo engelsmännen Thomas och Wroughton en 

 Bdepgale från Zanzibar ön, som de kallade Bdcogale tennis, emedan 

 den var liten och kortsvansad. Zauzibar, som ligger omkring 6 

 breddgrader söder om ekvatorn, var den nordligaste fyndorten för 

 en Bdeogalc i östra Afrika. Jag blef därför ganska förvånad, dä i 

 en liten samling af naturalier från Kismayu, som hemskickats till 

 Riksmuseum af den svenske missionären därstädes Pastor 'i'H. Eng- 

 DAHL, funnos trenne skinn, som olvifvelaktigt voro af en Bdcogalc. 

 Kismayu ligger nämligen vid Juljaflodens mynning och helt nära 

 ekvatorn. 



Tyvärr hade kranierna till dessa skinn utom till ett helt ungt 

 exemplar gått förlorade, och det är därför svårt att med säkerhet 

 afgöra, till hvilken art Kismayuexemplaren skola hänföras. Dimen- 

 sionerna j)å det största skinnet öfverensstämma emellertid ganska 

 nära med dem, som uppgifvas för />. tennis. Från nos till svansrot 

 är det omkring 45 cm., och svansen är blott 18 cm. (alldeles som 

 hos typexemplaret af B. tennis). Det näst största exemplaret har 

 blott 15 cm. läng svans. 



Till färgen liknar denna Bdeogale rätt mycket en iller. Den 

 har nämligen en tät grågul bottenull, som endast ofullständigt täckes 

 af de mörkbruna stickelhåren. De senare äro dock ej så länga som 

 hos en iller, och hela i)älsen är mycket sträfvare hos Bdeogale. 

 Dessutom äro håren hos den sistnämnda delvis försedda med ljusa 

 ringar nära spetsen, sä att djuret blir något finsprärkligt. Fötterna 

 äro hos dessa exemplar mörkbruna, under det att de hos B. tennis 

 sägas vara brungula. Svansen är mörkbrun till svartbrun. 



Angående dessa djurs lefnadssätt vet man ännu endast, att de 

 bo i jordhålor. Förmodligen äro de i öfrigt lika en del andra 

 smärre mungoslika rofdjur, som förekomma i Afrika. 



Einar Lönnberg. 



