I7<S FAUNA OCH FLORA 



emot den fjärde arten »Martins» är en ren amerikansk form 

 (Procne subis), som ej är så allmän men mycket omtyckt. »Jag 

 såg på flera ställen, at de med flit låtit bygga små hus af brä- 

 der utan för väggarna för dem; ty de voro mycket mone om, 

 at hafva dem vid gården; emedan så snart de blifva varse en 

 hök eller kråka, drifva de dem antingen bort från gården, eller 

 gifva de i tid med sit skri och ljud varning åt hönsen, at en 

 fiende är i nägden, för h vilken de böra vakta sig.» Af hack- 

 spettar omnämnas ej mindre än åtta arter, men »utförlig be- 

 skrifning af dem lämnas til et annat tilfälle.» 



Rof-foglar, som göra skada på höns och annat hemtamt 

 fjäder-fä finnas här i myckenhet, och nästan mer än hos oss 

 i Sverige. De hafva här stor frihet; emedan här på många 

 ställen ännu är så mycken skog, at de därifrån kunna stjäla 

 sig på höns och ankor. För rof-fogeln är lika godt om skogen 

 består af bättre eller sämre träd, endast han där kan hafva 

 sit skygd. Om nätterna äro de hemtamde foglar i fara för 

 Natt-uglor, hvaraf här gifves et stort förråd. De uppehålla sig 

 merendels i kärr, hafva et fult läte om nätterna, och stjäla sig 

 då ofta på Hönsen, hvilka gemenligen taga sit natt-qvarter up 

 i Äppel-, Persike- och Kerbärs-träden i trägården, men som de 

 nu här i landet hålla på at, lika som vi i Sverige och Finland, 

 med all ifver utöda och göra ända på skogen; så kan däraf 

 den nytta följa, at desse Rof-foglar därigenom blifva mera 

 blottade, och dem betagas tilfälle, at så behändigt göra skada.» 

 Det är någonting för skogssköflare att beakta! 



Af hönsfåglar nämner han rapphöns, vilda kalkoner, och 

 ripor i Kanada. Rapphönsen äro, som Kalm också säger, ej 

 alls våra, utan de betydligt mindre, allt fortfarande mycket 

 vanliga »bob-whites» (Collnus virglnianiis), som mera likna 

 våra vaktlar än rapphöns. Våra tamkalkoner härstamma som 

 bekant från Nordamerika, där de ännu finnas vilda, ehuru ut- 

 rotade i östern, men på Kalms tid voro de ännu allmänna i 

 Pennsylvaniens skogar. De »skiljas nästan i intet annat från 

 våra tama (utom det de äro villa), än at de merendels äro nå- 

 got större, samt köttet mörkare, dock mera välsmakligt. När 



