2o6 



FAUNA OCH FLORA 



M 



ätarna, dy- och slamätarna samt rofdjuren skilja sig 

 ej i fråga om näringens upptagande från landinsek- 

 terna. Men vatteninsekterna hafva ännu en närings- 

 i^f-tsttä'! källa, som de andra sakna, nämligen alla de små mi- 

 pj^^^ii kroskopiska former, som sväfva omknng i vattnet, 

 d. v. s. plaktonorganismerna. Det är klart att för 

 dessas fångst fordras särskilda redskap; därför äro 

 också de planktonfångande insekternas mundelar be- 

 satta med yfviga penslar af fina hår, hvarigenom de 

 sätta vattnet i rörelse in i munnen, hvarest smådju- 

 ren samlas, hvarpå vattnet pressas ut (Fig. 5). 



Då själfva vattenytan synes vara särskildt rik på 

 smådjur, äger ett myggsläktes larv förmågan att vrida 

 hufvudet ett hälft hvarf om, så att munöppningen 

 vändes uppåt och ligger just i vattenytan, när lar- 

 ven äter. 



Men det finns larver, som drifvit konsten att 

 fiska plankton mycket längre än att vrida hufvudet 

 ett hälft hvarf rundt. 

 Fig. 4. Y)Qi är vissa af de s. k. nattsländornas larver. 



Larv af 



siamflu- de s. k. husmaskarna, som spinna veritabla plankton- 

 gan (myc- nät, som späuuas ut på blad, mellan vattenväxters 



^rad?*^ grenar o. d., som flyta i rinnande vatten; dessa nät 

 äro till formen tratt- eller skålformiga och kunna nå 

 en längd af nära 1 dm. Ge- 

 nom dessa silas vattnet, men 

 smådjuren bli kvar i nätet 

 och förtäras af den fiskande 

 larven, som sitter dold i bott- 

 nen af nätet. 



I det föregående har en- T^^- 

 dast en axplockning ägt rum 

 af de mest belysande och an- 

 märkningsvärda fakta, som 



visa oss, hvilka olika vägar ^'8- S- Mygglarver (Sirnulium) fastade 



vid en sten. 



som de insekter slagit in på, 



