2o8 FAUNA OCH FLORA 



honom i bur och undersöka i hvilken grad den missbildade tungan 

 kunde vara till hinder för hans sångförmåga o. s. v. Men när 

 jag såg hviken olägenhet den hade af lytet, ansåg jag det lämpligare 

 att försöka bota det onda. Medelst en pincett lyckades det mig 

 att, sedan munnen öppnats, med ett litet sakta ryck, draga tungan 

 in genom hålet igen. Visserligen var hålet ännu kvar under hakan, 

 men då tungan lade sig såsom ett lock öfver detsamma, under- 

 lättades härigenom sväljandet i hög grad, allrahelst som tungan nu 

 kunde fullgöra sin ursprungliga uppgift. Redan efter två dagar 

 började det hårda hornhöljet förs\inna från tungan, och denna åter- 

 tog sin naturliga röda färg. 



Emellertid fick jag ej länge glädja mig ät min lilla skyddsling, 

 ty han dog efter en vecka, sannolikt på grund af för fet föda. 

 Särskildt tror jag, att några spyflugor bidrogo till att förkorta hanS 

 unga lif. 



Dumt nog nöjde jag mig med att närmare undersöka honom, 

 hvarvid jag dock ej fann något, som jag ej redan förut iakttagit. 

 Däremot underlät jag att uppstoppa exemplaret, dels j)å grund af 

 bristande tid, dels emedan flygfärdiga fågelungar ju alltid äro ytterst 

 besvärliga att konservera. Dessutom fanns det ju efter operationen 

 intet märkligt hos honom förutom det lilla hålet under hakan, 

 hvilket för öfrigt knappast kunnat göra sig gällande efter upp- 

 stoppningen. 



Meddelar detta, enär jag anser fallet tämligen sällsynt, om 

 ock ej enastående. 



Kiruna den 31 juli 19 12. Rolf Gra/i/>e!\i^\ 



Egendomligt färgad stjärtandhona. 



Jag har i år bekommit en stjärtandhona, som för sin afvi- 

 kande fjäderdräkt är förtjänt af onmämnande. 



Exemplaret, inköpt från Holland 1905, har sedan dess till- 

 sammans med en del andra änder vistats i en stadspark med en 

 stor damm, synnerligen lämplig för andfåglars trefnad. Och så upp- 

 gafs, att hon nästan hvarje sommar och senast 19 11 uppfödt ungar. 

 Under den kalla sistlidne januari dog hon emellertid. Den ena 

 vingen omstäckt. Det egendomligaste hos denna hona är vingen, 

 som har en lika stor, i lika breda rostgula och hvita band infattad 

 metallglänsande spegel som någon hane. Äfven vingtäckarne äro 

 ljusare grå än öfriga honors, ungefär af samma färg som de unga 

 hanarnas om hösten, samt liksom deras försedda med smala mör- 

 kare fjäderkanter. Bröstet och buken äro hvita, ofläckade samt 

 hufvudet och halsen mera rödbruna än hos öfriga stjärtänder, vare 

 sig hanar eller honor. Skulder- och ryggfjädrar äro försedda med 

 breda rostbruna kanter, som göra dessa ]:iartier mera rödbruna än 

 den vanliga gråbruna färgtonen. 



Stjärten är utdragen till en spets ungefär af samma längd 

 som hanens i sommardräkt. Dessutom är näbbet kortare än hos 

 någon i min samling förekommande stjärtand. Jag har i tidskriften 

 förut beskrifvit en bläsandhona med vacker grön vingspegel, skjuten 



