FAUNA OCH 1-LORA 



Samma dag observerades på samma lokal såväl skogsödla 

 som sandödla framkrupna ur sina vintergömslen. 

 Helsingborg d. 25 maj 1912. 



Harald Aluchardt. 



Litteratur. 



c. v. Otierström : Danmarks Fauna 11. Fisk. Pigfnnejisk. 



Ytterligare ett häfte af denna värdefulla serie, som upprepade 

 gånger omnämnts i denna tidskrift, har nu utkommit. Det handlar 

 om de taggfeniga fiskarne, men tillika finnes en orienterande in- 

 ledning om fiskarnes kroppsbyggnad och de olika organens utseende 

 och funktioner, äfven den liksom boken i sin helhet rikt illustrerad. 

 (Af fiskl)ilderna äro ganska många kopior efter S.\iitt's stora verk 

 öfver Skandinaviens fiskar). Den systematiska indelningen är ej 

 den modernaste, utan man återfinner de gamla välkända grupperna 

 »taggfeniga», »mjukfeniga» o. s. v. För ett arbete, som vänder sig 

 sig till den stora allmänheten, är detta dock måhända det öf- 

 versiktligaste. Bestämningstabeller finnas såväl för arter som 

 släkten, familjer o. s. v., sä att boken låter sig därigenom lätt an- 

 vändas som handbok och den meddelar äfven kunskap om fiskar- 

 nes förekomst, lefnadssätt o. s. v. Med register omfattar den 198 

 sidor, därtill finnes en liten öfversiktskarta öfver Danmark och om- 

 gifvande vatten. Såsom slutomdöme kan sägas, att det är en bok, 

 som är väl värd att ägas af hvar och en som intresserar sig för 

 fiskarnes studium. E. L. 



Bränder, V.: Räfvcn och räf jakten med stöfvare. Helsingfors 1912. 

 Denna bok afhandlar på ett utförligt och intressant sätt det isynnerhet 

 för jägare lockande ämne, som angifves af titeln, men den kan 

 med nöje läsas af hvarje naturvän. Författaren är tydligen sär- 

 deles väl hemma i sitt ämne och behandlar det på ett sätt som 

 svarar häremot. Illustrationerna äro talrika men af växlande värde. 

 Det bör också anmärkas, att det första kapitlet om »utbredning 

 och arter» ej motsvarar nutida zoologisk ujjpfattning. »Den ma- 

 lajiska vilda hunden (»C. rufilans») är t. ex ingalunda någon »räfart» 

 som förf. säger, utan hör till ett helt annat släkte Q/on. Det samma 

 kan sägas om flera andra af de uppräknade formerna, under 

 det att naturligtvis ej alla verkliga räfvar omnämnts. Detta för- 

 ringar ju dock ej bokens värde med afseende på det egentliga äm- 

 net, ehuru zoologen af facket måste påpeka saken, för att ej miss- 

 tänkas bekräfta misstagen. E. L. 



