OM KMZOISK I'KOSI'RIDNlN'G 227 



tycktes sätta mogen frukt, äro nykomlingar eller de sista res- 

 terna efter tidigare, mer talrik förekomst, är svårt att afgöra. 

 En liknande klippvegetation på sydsidan af Stora Stalonberget 

 (Ås. Lpm.) med uren klädd af gianbjörkskog, saknar Echino- 

 sperjTium, men hyser dess vanligaste följeväxter. 



En växt med så speciella fordringar på ståndortens be- 

 skaffenhet och så dåligt rustad i konkurrenshänseende måste 

 äga goda spridningsresurser för att kunna äga bestånd. Och 

 det gäller här frötransport på ansenliga afstånd. Då ej gärna 

 annat än epizoisk spridning är tänkbar, gäller det att utreda, 

 hvilka djurarter som mer konstant uppehålla sig på dess väx- 

 platser och därifrån företaga vidlyftiga utflykter och ströftåg. 



Af däggdjur, som jag iakttagit på dylika rasbranter, märkas 

 sorkar, hermelin, hare och mer undantagsvis ren och get. Räf 

 och järf lockas antagligen äfven dit under år med rik tillgång 

 på sork. 



Den betydelse, de anförda däggdjuren kunna äga för Echi- 

 nospermums spridning, är säkerligen af underordnad betydelse. 

 En del af dem kunna väl, såsom mitt fynd af en delfrukt på 

 lappsorken visar, bidraga till den lokala utbredningen på själfva 

 växplatsen. Många af växtens ståndorter äro emellertid nära 

 nog otillgängliga för andra djur än fåglar. En spridning med 

 husdjurens (i första hand getens) tillhjälp äger dock faktiskt 

 rum i vissa trakter af Nordnorge, såsom framgår af citaten ur 

 Normans flora, och samme författares hypotes om renens roll 

 kan nog äga sin riktighet i något enstaka fall. I vårt land 

 växer arten vanligen allt för långt ifrån eller allt för högt öfver 

 gårdar och hus för att kunna nås af geten, och här gäller i 

 stort sedt ännu Wahlenbergs anmärkning: -»Myosotis deflexa 

 in ruderatis et ad domos haud crescit uti reliquae species acu- 

 leatae.» I Tyskland förekommer den däremot enligt Garcke 

 >'hin und wieder eingeschleppt». 



Bland fåglar, som häcka på branta klippvägger eller ne- 

 danför liggande rasmarker (blockurer) märkas stenskvätta och 

 mer sparsamt ringtrast och hussvala. Saxicola oenanthe är 

 emellertid allt för stationär, de båda sistnämnda för sporadiskt 



