Något om andarternas dräkter. 



Al 

 Dr. II. Nyqvist. 



Itt bland änderna bestämma årsungens kön samt 

 ' ^)^^^T^|!^ri särskilja de gamla fåglarna i sommar- och öf- 

 ^ i7<^ vergångsdräkt från de fullvuxna ungarna är ej 

 alltid så lätt. Har man fågeln i fråga färsk 

 ^^till sitt förfogande och är i tillfälle att zooto- 

 r.^miskt studera densamma, kan man ju alltid 

 på bensubstansens större eller mindre fasthet utan vidare svå- 

 righet säga om man har en gammal eller årsunge framför sig. 

 Äfven fortplantningsorganens olika utveckling är ju ett godt 

 kännetecken. Detta gäller dock mest honorna, bland hvilka de 

 gamla alltid hafva mera utvecklade äggstockar. Hos hanarna 

 däremot har jag såväl bland släktena Anas och Fuligula som 

 äfven hos sothönsen funnit testiklarna hos de fullvuxna ung- 

 hanarna obetydligt mindre än hos de gamla på sensommaren 

 och hösten. Iris färg är ju hos ungarna i regel ej så utveck- 

 lad som hos de gamla. Så äro gräsandens ungars ögonringar 

 mera gråaktiga, den gamla hanens kastanje- och den unga ho- 

 nans olivbrun. Skedandens unga hanes ljust gråbruna, den 

 unga honans grågula, under det den gamla hanen har citron- 

 gul, den gamla honan gulbrun iris. Hos viggen däremot 

 har den unga hanen lika klargul sådan som den gamla. Äfven 

 näbbets storlek och färg lämnar ju ibland god ledning. Större 

 vanskligheter möta, då man i samlingar bland de torkade skin- 

 nen skall bestämma åldern; och handböckernas upplysningar 

 äro i regel rätt summariska och ofta allt för knapphändiga. 

 Hos en del arter fäller ju vingarna lätt utslaget, om man skall 



Fauna och Flora 1912. Haft. 5. ]6 



