NÅGOT OM ANDARTERNAS DRÄKTER 23 I 



har detta varit faltet. Hur sliten dräkten i öfrigt ocli med den- 

 samma stjärten varit har ej i ett enda fall stjärtspetsarna varit 

 ramponerade. Troligen beror detta af en viss svaghet hos de 

 först anlagda stjärtpennorna, då ju ej lefnadssättet gärna kan 

 vara orsaken. Den gamla honan samt den gamla hanen under 

 sin ruggning lefva ju lika mycket som ungarna i det täta grä- 

 set eller bland vassen, som slita fjädrarna, och ofta har jag 

 sett gamla honor, som uppfödt kull, hvilka haft stjärtarnas kan- 

 ter alldeles upprifna, men spetsarna hafva alltid bibehållit sin 

 form. I ett par fall, där fjäderdräkten ej varit fullt typisk för 

 afgörandet, om jag haft en gammal fågel eller årsunge fram- 

 för mig, har jag låtit stjärtens förhållande fälla utslaget. Nu 

 ömsa ju de olika andarternas ungar sin fjäderdräkt på mycket 

 olika tider. De mera nordiska arterna senare än de, som till- 

 höra de sydligare delarna af vårt land. Därför har jag t. ex. 

 sett unga gräsänder, skjutna i början af oktober, hvilka hafva 

 haft stjärten omfälld med undantag af en och annan gammal 

 kvarsittande fjäder från den första underdräkten, men denna 

 alltid på ofvan meddelade sätt defekt, under det att naturligtvis 

 de nya pennorna varit hela, stjärtänder och bläsänder däremot 

 i december och de första månaderna i andra året, hvilka ännu haft 

 stjärten stubbad. Det vore roligt att höra hrr ornithologers er- 

 farenheter i detta fall. Den ende svenske författare, som jag sett 

 omnämna företeelsen, är som nämnts Mewes, som i berättelsen 

 om sin svenska resa 1867 och sin ryska 1869 påpekar den- 

 samma såsom skiljetecken mellan gamla och unga snatteränder 

 och krickor. I följande uppställning har jag för större kort- 

 hets skull numrerat de olika kroppsdelarna, hvilket lättar öfver- 

 sikten. 



