LOKAI. I-ÖR VICIA PISIFORMIS M. M. 257 



liten lokoniotiveldsvada. Järnvägen är ej blott ett skydd, utan 

 äfven en fara, som man ser. 



Lokalen har sitt intresse, dels som V. pisiformis' säkerligen 

 nordligaste växtplats i Sverige, dels emedan den är belägen 

 blott 1 kilometer från den numera förmodligen enda växtlokalen 

 för Vicia dumetorum i Östergötland (då Stegeborgslokalen lär 

 vara utgången), en \ild bergsklyfta invid det lilla, pittoreskt 

 belägna Dvardala. Denna, som upptäcktes 1878, har också allt- 

 jämt bibehållit sig tills dato, ej egentligen rikligt, men ej heller 

 alltför sparsamt. Någon ökad spridning synes ej komma till 

 stånd vare sig för den eller pisiformis, ehuru de båda två 

 blomma rätt ymnigt alla år. Förmodligen är det klent med 

 frömognaden. — Detta är väl säkert det enda ställe i vårt 

 land, där man kan snart sagdt samtidigt ute i naturen iakttaga 

 våra två ädelvicior, om hvilkas ganska stora habituella olikhet 

 man ej får något klart begrepp af pressade exemplar. 



I anledning af C. A. Hollgrens meddelande om en utgån- 

 gen Pleurospermum-lokal vid Vira bruk i Södermanland kan 

 jag omtala, att jag den 6 juli 1908 anträffade rätt många 

 exemplar af denna praktumbellat i brukets park, ej långt från 

 hufvudbyggnaden och så lätt att se, att det var förvånande att 

 saken tycktes okänd för folket på platsen. — Vid Oxåker, 

 Marmorbruket, fmnes den kvar ganska rikligt och har inplan- 

 terats i Marmorbrukets trädgård. Likaså säkerligen vid Tyrs- 

 torp i Qvillinge, ehuru det nu är några år, sedan jag var där 

 och såg efter. I en löfäng norr om Viksjön i Krokek såg jag 

 1882 ett enda, icke blommande exemplar. — De öfriga, af 

 gammalt uppgifna Qvillingelokalerna, Eriksberg, Rödmossen, 

 Häradssveden och Hult, torde åtminstone de senare decennierna 

 ha varit apokryfiska. 



Norrköping den 17 aug. 1912. 



