284 FAUNA OCH FLORA 



ändrades år 1831 till in summa 12 riksdaler banko. Därefter 

 börjar björnen starkt aftaga, och när prof. Sven Nilsson år 

 1847 utgaf andra upplagan af Skandinavisk Fauna, var djuret 

 sällsynt i Nerike. På Tiveden uppträda dåmera endast en- 

 samma ströfvare, hvilka, så snart de visa sig, blifva föremål 

 för ifrigt förföljande af de jaktkunniga brukstjänstemännen. År 

 1860 fälldes den siste skogens konung härstädes, och det är 

 den enkla historien om dess kamp för lifvet och dukande un- 

 der, som nu skall lämnas. 



Sommaren 1859 uppdöko flera gånger och på skilda håll 

 rykten om björnspår, hvilka rykten snart följdes af berättelser 

 att björn blifvit sedd. Under den påföljande vintern visade det 

 sig, att ryktet talat sant, ty icke mindre än tre björnar blefvo 

 därunder bolmade och skjutna. Den sista af dem hade haft 

 sitt sommartillhåll öster om sjön Ölen, där folket från gården 

 Rifallet flera gånger sett honom. Idet lyckades man aldrig 

 uppleta, men troligen hade han haft det i den tjocka skogen 

 på Axsjöåsen. En tidig morgonstund i april månad 1860 upp- 

 täckte masmästaren vid Svarta bruk, G. Nilsson, färska björn- 

 spår, ledande förbi hans bostad ned mot sjön Stor-Björken. 

 Han fick brådt att underrätta brukets jägmästare S. J. Jern, två 

 lodbössor laddades i hast, och båda skyndade att följa spåret, 

 hvilket ej erbjöd några svårigheter, då mycket snö nyss fallit. 

 Det visade sig, att björnen försökt taga vägen öfver sjön, men 

 misslyckats att komma ut på den landlösa isen. Tydligt såg 

 man huru han flera gånger med framtassarna sökt nå ut till 

 bärig is, men sjunkit igenom och fått draga sig tillbaka. Spåret 

 följde sjöstranden till gården Nordändan, där nalle kom inom håll. 

 De båda skyttarna sågo med en viss förfäran, att det var en 

 ovanligt storvuxen björn, som lufsade framför dem i den djupa 

 snön. »Med den skulle jag inte gärna vilja brottas», sade Jern 

 och redde sig att sända honom en bit bly, när han skulle 

 komma fram på öppen mark. Nästa sekund brann skottet, 

 men hållet var långt, och nalle visade blott sin minsta profil, 

 så att det blef bom. Björnen påskyndade nu sin galopp. Det 

 bar iväg söderut förbi den plats, där Svarta nuvarande dispo- 



