E. MJOBERG, BIOLOG. lAKTT. O. ODYNERUS OVIVENTRIS WESM. .3 



från svårare regnskada. Det var ej hängande, utan livilade 

 på den enda nästan plana yta, som fanns. Framifrån skyd- 

 dades det, ja, delvis doldes det af några hallonbuskar och 

 höga grässtrån. Detta hindrade emellertid ej, att det åt 

 öster belägna boet fick sol. Hela förmiddagen till framåt 

 ett-tiden var det sålunda exponeradt för solvärmen. 



Boet var vid anträffandet (Vs) i det närmaste färdig- 

 byggdt. Blott vid öfre ändan var det ännu ofullbordadt, 

 ty här förde ett smalt rör in till boets inre. I detta rör 

 brukade honan öfvernatta. I regeln var hon i verksamhet, 

 så fort det blifvit fullt ljust på morgnarne, och fortsatte 

 flitigt därmed, tills det började skymma. Vid kall och mu- 

 len väderlek började hon dagsarbetet långt senare och kunde 

 under dagens lopp flera timmar sitta hopkrupen i det 

 nämnda röret. 



Jag iakttog nu hennes byggnadssätt. Från lertaget till 

 boet färdades hon alltid raka vägen, men när hon sedan 

 lämnade boet för att hämta nytt byggnadsmaterial, var det 

 blott undantagsvis, jag såg henne direkt uppsöka lertaget. 

 Hon sågs styra sin färd i en helt annan riktning och först 

 från en trakt, som låg åtminstone ett 20-tal meter därifrån, 

 syntes hon styra kurs på lertaget. Här uppehöll hon sig 

 ganska länge, liksom utsorterande det lämpligaste materialet. 

 Med en under flykten tydligt iakttagbar börda återvände 

 hon så till boet. Här afsatte hon lerbördan, det hela knå- 

 dades med käkarne och fastsmetades och jämnades omsorgs- 

 fullt, så att, då hon åter begaf sig i väg, det senast tillförda 

 materialet ej märkbart skulle ha skilt sig från det öfriga, 

 hade ej den ännu kvarvarande fuktigheten röjt dess läge i 

 form af ett mörkare ställe på den ljusa leran. 



Snart nog lyckades jag utröna, att hennes sidoexcursio- 

 ner stodo i samband med vattenupptagande. På ett 20-tal 

 meter från boet sluttade en urbergshäll svagt ned mot vat- 

 tenytan och här vid nedersta randen vid själfva vattenbry- 

 net anträffade jag efter att ha steg för steg följt flygrikt- 

 ningen, honan sörjande för anskaffandet af den för murandet 

 nödiga fuktigheten. Ej det minsta skrämd af mitt närgångna 

 observerande doppade hon munpartiet flera gånger i vatt- 

 net, begaf sig rakt till lertaget och därifrån med en börda 

 till boet. 



