ALB. TULLGREN, KÄNNEDOMEN OM SVERIGES COPEOGNATHER. 5 



1879, Miinster 1880) uppdelar Kolbe det stora släktet Psocus 

 Ltr. i två: Amphigerontia Kolbe och Psocus Ltr. Hos det 

 förra släktet äro radial- och midtribborna förenade genom 

 en tvärnerv eller i en punkt, hos det senare äro de båda 

 ribborna ett stycke sammansmälta med h varandra. Dessutom 

 framhåller Kolbe ett par andra olikheter, hvilkas värde som 

 släktkaraktärer torde vara ännu mindre. Uti sitt arbete om 

 finska psocider 1874 har Reuter åter sammanslagit dessa 

 släkten, visserligen utan motivering, men helt säkert därtill 

 föranledd af de KoLBE'ska karaktärernas variabilitet och 

 ohållbarhet såsom släktkaraktärer. Enderlein, vår tids 

 främste kännare af copeognather, synes däremot fasthålla vid 

 KoLBES uppdelning och i nyss citerade arbete säger han om 

 Amphigerontia Kolbe: »Radialramus mit Media im Vorder- 

 fliigel durch eine Querader verbunden» och om Psocus Ltr.: 

 »Radialramus mit Media im Vorderfliigel eine Strecke weit 

 öder in einem Punkte verschmoltzen.» Fullständigt öfverens 

 med Reuter vill jag här anföra några siffror. Af 50 stycken 

 Psocus {Amphigerontia) variegatus Falr. hade 8 de båda ofvan- 

 nämnda ribborna förbunda genom en tvärnerv, hos 32 träf- 

 fades ribborna i en punkt och hos 10 voro de tydligt, fast 

 kort sammansmälta. Hos Psocus {Amphigerontia) fasciatus 

 Fabr. voro siffrorna resp. 3 — 8 — 1 hos 12 undersökta individ. 

 Hos Psocus (sens. End. och Kolbe) nebulosus Stph. voro de 

 1 — 6 — 14 af 21 ex. Hos Psocus sexpunctatus L. samt longi- 

 cornis Fabr. voro ribborna hos samtlige undersökta exem- 

 plar ett stycke sammansmälta. På grund af ofvan anförda 

 fakta synes det mig omöjligt fasthålla vid dessa båda ving- 

 ribbors förbindningssätt såsom basis för si. Psocus s. 1. upp- 

 delning, om man också ej kan förneka att hos Amphigerontia- 

 gruppen ribborna i allmänhet förbindas genom tvärnerv eller 

 (oftast) i en punkt samt att hos de öfriga ribborna vanligen 

 äro ett stycke sammansmälta. 



Släktet Psocus (s. 1.) är det artrikaste och representeras 

 i vårt land af 8 (eller 9) arter. 



Ps. fasciatus Fabr. Denna art, som synes vara relativt 

 sällsynt, har jag funnit vid Experimentalf ältet, ^7^ 1907. Man 



1906). För de af mig påträffade arterna har jag noggrannt angifvit fynd- 

 orten (jämte tiden för fyndet) äfven om arten förut blifvit påträffad inom 

 samma landskap. — Jag medtar i följande förteckning äfven en del fynd 

 gjorda af andra pei-soner, hvars material jag haft tillfälle granska. 



