14 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BD 2. N:0 10. 



bularregionen fortsätter ej i riktningen af primärzooeciets 

 vägg, utan böjer af, så att den står nästan vinkelrätt mot 

 zoariets yta. Mikroeciets lumen är ej detsamma i hela dess 

 längd; trängre och vidare partier omväxla med hvarandra. 



Mesothecan består innerst af en fintrådigt struerad kal- 

 citlamell, som stundom synes liksom af tvärsepta afdelad i öfver 

 hvarandra liggande fack. Denna lamell omslutes af en på ömse 

 sidor om densamma liggande cellikulär lamell, som består af små 

 först vid hög förstoring och i tunna snitt af väl bevarade 

 exemplar synbara vesikler. De från mesothecan utknoppande 

 zooecial väggarne och hemisepta ha precis samma b3^ggnad 

 som denna: i midten ett fintrådigt kalcitlager, på ömse sidor 

 om detta en cellikulär lamell. I vestibularregionen af zooecial- 

 vallen visar denna en del hättformade öfver hvarandra lig- 

 gande ( tillväxt- )lameller. 



Vertikalsnitt genom zoariets proximala kägel formiga del 

 (fig. 7) visar i de axilära partierna samma byggnad, som nyss 

 skildrades från de distala delarne: en mesotheca med från 

 denna snedt framåt utgående primära zooecialväggar, och 

 med såväl öfre som undre hemiseptum. Öfvergången från 

 pi^imärzooeciet till vestibularregionen markeras också här af 

 en klyfning af zooecialväggen i två grenar, men dessa fort- 

 sätta ej såsom enkla grenar ut till zoariets yta, utan dela sig 

 genom upprepad dikotomering i flere, som ej gå i rät vinkel 

 mot zoariets yta utan böja af bakåt. Mellanrummen mellan 

 dessa grenar äro endast undantagsvis så stora, att de för- 

 tjäna namn af zooecier; vanligen äro de af de förut nämnda 

 mellan aperturerna liggande mikroporernas bredd, och deras 

 mynningar på zoariets yta likna verkliga mikroporer. Det 

 är tydligtvis här fråga om en förstärkningsväfnad, betingad 

 genom en upprepad klyfning af den zooecierna begränsande 

 vallen och framkallande en större hållfasthet mot böjning 

 och sträckning hos de basala delarne af stammen, där faran 

 för uppbristning och knackning var större än hos de öfre. 



De vårtformade vid större skal o. s. v. fastvuxna basal- 

 delarne af Phcenopora Lindströmi visa i snitt och på ytan 

 samma byggnad som de proximala delarne af det fria zoariet. 

 Figur 8 framställer ett vertikalsnitt genom centrum af en 

 sådan inkrusterande bildning. Från det centrala partiet i 

 trattens botten utgår en epithecallamell, som, sträckande sig 

 utmed och fastvuxen vid det främmande föremålets yta, låter 



