16 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 2. N:0 17. 



på platsen äfven sedan vattnet uttorkat, och att man sålunda 

 äfven sommartiden kan anträffa dem där. Så t. ex. anträf- 

 fade jao[ midt i sommaren på det torra förbrända Broa älvar 

 1 ex. af just Gaurodytes clypealis Th. Vårtiden hade här 

 samlats smält- och regnvatten uti en obetydlig fördjupning 

 af marken, och invånare hade genast infunnit sig. Under en 

 sten eller något annat föremål gräfva de sig vid vattnets 

 uttorkande en liten håla och afvakta så bättre tider. I förbi- 

 gående nämndt, äro Dytisciderna icke ensamma om detta, ty 

 äfven fuktighetsälskande Carabider t. ex. Dyschirius gibbus F. 

 och Nebria brevicollis F. dröja sig ofta kvar. Hväd G. cly- 

 pealis Thoms beträffar har jag dock anträffat denna art uti 

 ett af ruttnande löf m. m. fylldt dike på Öland (1902). Emel- 

 lertid torde regeln vara, att den vistas på den af Prof. Sahl- 

 berg uppgifna lokalen. Efter att ha hållit sig till de arter, 

 som lefva på mera mjuk och dyig botten, öfvergår Prof. 

 Sahlberg till dem, som förekomma uti »Seen mit festerem 

 Boden». Bland former, som dväljas uti sådana, nämnas De- 

 ronectes hyperboreus GylL, Hygrotus 5-lineatus Steph. och 

 Bidessus hamulatus Gyll. Att den sistnämnda arten hänför- 

 des till dessa lokaler var något, som högeligen förvånade 

 mig. Uti alla större träsk på Fårön förekommer denna art 

 uti snart sagd t milliontals individer, och är afgjordt den all- 

 männaste vatteninsekten. Särskildt gäller detta Eke träsket. 

 Och dock är bottnen uti dessa träsk täckt af ett tjockt lager 

 af gyttjeartad kalkbleke, som på flera ställen uppnår en mäk- 

 tighet af mer än en meter. Huru då förklara denna afvi- 

 kelse uti lefnadssätt? Mig synes förhållandet böra förklaras 

 så, att dess lefnadssätt på Fårön är en tillpassning, dikterad 

 af lokala förhållanden. Ty med kännedom om att inga sjöar 

 eller vattensamlingar med stenig botten här förekomma, för- 

 står man lätt, att en vatteninsekt med smak för stenig 

 botten, och som spridt sig hit, af själf])e varelsedriften drif- 

 ves att uppoffra sina gamla fordringar och att accommodera 

 sig för de förhållanden, ön har att bjuda på. Att arten i 

 fråga slutligen kommer att specialisera sig för det nya om- 

 rådet, bör ju ej förvåna oss. 



Att döma af den rika förekomsten af Bidessus hamulatus 

 Gyll., tyckes denna art lefva under synnerligen gynnsamma 

 omständigheter uti träsken. Arten, som är lokal i hög grad, 

 förekommer äfven i myckenhet på Öland i närheten af Borg- 



