22 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 2. N:0 17. 



handling citerade jag de korta entomologiska meddelanden, 

 som Linné lämnat om Fårön. Detta skedde just med anled- 

 ning af B. velox L. Långt innan jag uti »Systema Naturae» 

 sett att »Carabus nigricans pedibus tibiisque pallidis» för- 

 klarats för denna art, stod det klart för mig, att det måste 

 hafva varit B. velox L., som Linné åsyftat. Den skulle på 

 Linnés tid ha »löpt på hafsstranden i sanden uti stor myc- 

 kenhet». Och ännu i våra dagar förekommer den på ett ställe 

 vid haf stranden, nämligen vid Eke viken, där jag funnit den 

 uti enstaka ex. löpa kring. Detta är det enda ställe af Får- 

 öns hafstrand, där den nu förekommer. Aiten har sålunda 

 så småningom lämnat hafsstranden och dragit sig inåt landet 

 till träskstränderna. Detta bör ju ej förvåna oss, ty dess 

 rätta gebiet är just stränderna af sjöar eller i allmänhet af 

 stillastående vattensamlingar. Det tycks, som skulle denna 

 vana hos Bemb. velox L. att vid fara göra bruk af sina flyg- 

 vingar vara utbildad endast på Fårön. Jag har själf infångat 

 ex. af denna art på fastlandet men aldrig kunnat iakttaga, 

 att den varit »färdig till flykt». Jag har utfrågat flera ento- 

 mologer härom, men ingen har iakttagit denna vana hos de 

 observerade ex. Lyckas man på fastlandet öfverraska några 

 ex. på t. ex. stranden af en sjö, märker man genast, att den 

 här på ett annat sätt söker undgå sina fienders uppmärk- 

 samhet nämligen genom att »trycka» uti små hålor eller för- 

 djupningar på stranden. Den är då ej lätt att upptäcka på 

 grund af rätt stor färglikhet med omgif ningen. Denna senare 

 vana däremot har jag ej kunnat observera hos något Fårö-ex. 

 Vid tanken härpå kan man ej undgå att fråga sig: Hvar- 

 för har denna vana att vid fara betjäna sig af sina fly g vingar 

 för att hastigare undkomma en fiende utbildats endast på 

 denna isolerade ö och ej på andra lokaler? H vilken är när- 

 maste orsaken härtill? Den, som varit på Fårön och tagit 

 kännedom om de lokala förhållandena, kan gifva svar härpå. 

 Som redan förut blifvit nämndt kännetecknas träsken af den 

 rika förekomsten af kalkbleke, som uti ett tjockt lager täcker 

 bottnen af träsket, men äfven den lösa långgrunda stranden, 

 som till följd häraf är mycket ljus, ja nästan hvit. Den fina 

 kvartssanden förlänar haf stränderna en ljus grundton. Sålunda 

 äro stränderna af såväl träsken som haf vet ljusa. Man för- 

 står nu lätt, hvad som kommit B. velox L. att lägga sig till 

 med vanan att vid fara betjäna sig af sina flyg vingar. Starkt 



