MJÖBERG, STUDIER ÖFVER FÅRÖNS INSEKTFAUNA. 25 



Efter denna kortfattade beskrifning af träskens fauna 

 öfvergår jag till en fråga, som är af stort intresse. Redan uti 

 min orienterande naturbeskrifning uti inledningen omnämnde 

 jag mera i förbigående, att vid träsken lefva en del rent 

 marina former. Som sådana vill jag särskildt anföra de förut 

 på resp. ställen omnämnda arterna, Cercyon littoralis Gyll. 

 och Cafins xantholorna Grav. Den förstnämnde förekommer 

 i våra dagar ingalunda sällsynt längs hela vår vestkust ända 

 upp till Finmarken i Norge; den går på östra kusten upp till 

 Öland. Helt nyligen har jag anträffat ett enstaka ex. vid 

 Stockholm. Emellertid tyckes den trifvas af g jord t bättre på 

 vestkusten, där vattnets sälta är betydligt större (uti Kattegatt 

 3,5 ^/o). På östra kusten däremot, där vattnets sälta är syn- 

 nerligen minimal, tyckes arten vara mera begränsad uti sin 

 förekomst. Den förekommer alltid på själfva hafsstranden 

 och tyckes spec. trifvas under den på stranden uppkastade 

 tången. Så var äfven fallet på Fårön, där den på vissa ställen, 

 t. ex. vid Eke- och Sudersand sviken var synnerligen allmän. 

 På ställen af stränderna, där i regeln ingen tång brukar an- 

 hopa sig, men som af en tillfällighet blifvit beskärda med en 

 eller annan tångviska, kan man understundom träffa flera 

 hundra ex. Med full rätt kan man beteckna denna art som 

 strängt bunden vid hafskusten, som en rent marin form. Det- 

 samma är fallet med Cafius xantholoma Grav. Denna arts 

 utbredning är nära nog kongruent med den föregåendes, och 

 den vistas på alldeles samma lokaler. Så mycket intressan- 

 tare är därför, att man här vid stränderna af träsken, hvilkas 

 vatten totalt utsötats, träffar rent marina former. Att de 

 dröjt sig kvar efter det förbindelsen med hafvet vardt af- 

 bruten, med andra ord att de här förekomma som relicta 

 former, synes mig vara odisputabelt. Då den älskade tången 

 vid träskens stränder saknas, har Cafius xantholoma Grav, 

 som är ännu mera fucophil än Cercyon littoralis Gyll., måst 

 nöja sig med att hålla sig under det ringa material af rutt- 

 nande vegetabilier, som här och hvar finnas anhopade på 

 stranden. Arten förekommer synnerligen sparsamt vid Eke-, 

 Alnäs- och Norsundaträsket. Cercyon littoralis Gyll. däremot 

 har löst svårigheten på ett annat sätt, nämligen genom att 

 uppoffra sina gamla medfödda anspråk för att i stället slå 

 sig på ett annat lefnadssätt. Från att hafva varit en strängt 

 marin form tenderar den nu till att blifva en stercorär sådan, 



