30 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 2. N:0 17. 



djupning uti sanden dit vatten från hafvet inträngt och 

 blifvit stående men därefter afdunstat, trifdes Dyschirius 

 obseurus G . och Hesperophilus arenarius Phyk synnerhgen väl . 

 Denna vana hos B. palhdipenne Ilhg. kan visser hgen till en 

 början förefalla egendomlig, då man vet, att inga andra arter 

 af släktet Bembidium sådant för sed hafva. Men å andra 

 sidan, hvad vore väl naturligare, än att B. palhdipenne, då 

 den befinner sig på en plats, där föremål att taga skydd 

 under ej finnas, men som dock af andra skäl lockar arten att 

 stanna kvar, söker sig en tillflyktsort uti sanden. Så har ju 

 skett med våra dagars typiska tunnel gr äf vare t. ex. Dyschi- 

 rius obseurus Gyll. och Hesperophilus arenarius Payk. Hellre 

 än att fly stranden, som visserligen är ett från konkurrens 

 tämligen fritt område, men som dock är utsatt för våldsamma 

 och ofta tillintetgörande naturkrafter, såsom starka stormar^ 

 häftiga bränningar vid hög sjö m. m., stannade likväl en del 

 arter kvar öfver på mera för våg och vind exponerade stäl- 

 len. De drefvos då af själfbevarelsedriften, att söka det enda 

 skydd som erbjöds, nämligen sanden, i hvilken de gräfde sig 

 ned. De gräfda tunnlarne blefvo deras bostäder, i hvilka de 

 tillbragte större delen af sitt Jif både som larver och imagi- 

 nes. Blott vid vackert väder lämnades bostäderna, vare sig 

 detta skedde för anskaffandet af nya eller för parning m. m. 

 Observerar man t. ex. en Dyschirius obseurus Gyll, hvilken 

 i förbigående nämnd t mig veterligen är den enda tunnel- 

 gräfvande aiuen af sitt släkte, skall man finna att den i all- 

 deles öfvervägande grad tillbringar sitt lif uti tunnlarne. Hela 

 dagen antingen vädret är vackert och solen med sina strålar 

 uppvärmer sanden eller det är ruskväder med regn och blåst 

 synas ytterst få ex. på stranden. Gör man däremot med en 

 knif några snitt uti sanden påträffas genast massor af indi- 

 vider. Några timmar före solnedgången lämna de sina bo- 

 städer och träffas i stora mängder på stranden. Särskildt är 

 detta fallet uti slutet af juni och början af juli, då kopula- 

 tionstiden infaller. Men detta är också allt. Eljest tillbrin- 

 gas tiden uti tunnlarne. Detta tyckes äfven vara fallet med 

 öfriga tunnelgräfvande insekter. Hvarför skulle nu icke B. 

 palhdipenne Illig. i likhet med sina grannar Dyschirius och 

 Hesperophilus, söka sig en tillflyktsort uti sanden? Vill arten 

 fortfarande ha stranden till gebiet, tyckes detta vara den 

 enda utväg den har att tillgripa. Detsamma har en annan 



