MJÖBERG, STUDIER ÖFVER EÅRÖNS JNSEKTFAUNA. 31 



djurart fått bekväma sig till, nämligen en på samma ställe 

 förekommande vacker spindelart af släktet Lycosa. Denna 

 gräfver sig snedt uti sanden ställda gångar. Men att märka 

 är, att detta blott sker, då arten vistas på stranden. Samma 

 art förekommer äfven på sandiga ställen i det inre af Fårön, 

 men där gräfver den aldrig tunnlar, ehuru sanden ofta är fast 

 nog för att tillåta uppförandet af dylika. Vi ha här framför 

 oss ett vackert bevis för, hurusom en och samma vana hos 

 flera under samma villkor och betingelser lef vande djurarter 

 af samma yttre faktorer kan utbildas. Samma yttre faktor 

 har på vidt skilda objekt satt en alldeles likartad stämpel. 

 Detta kan man säga ligger ju också uti naturens natur. Ty 

 hvad vi kalla arter, är ofta blott olika produkter, olika ut- 

 slag af naturens olika betingelser. 



Att döma af den rika förekomsten tyckas de tunnel- 

 gräfvande strandinsekterna ha specialiserat sig uti en lycklig 

 riktning. De äro nästan allena härskare på detta under- 

 jordiska gebiet och i allmänhet långt mera skyddade för de 

 faror af allehanda slag, som lura på de »öfverjordiska» for- 

 merna. — Vi ha här att göra med det i naturen så ofta skönj- 

 bara förhållandet, att yttre betingelser synnerligen starkt 

 kunna påverka djurarten, som rent af tvingas att antaga vissa 

 vanor, ett visst lefnadssätt. Dessa vanor utbildas generation 

 för generation, slå allt djupare rötter, och ingå slutligen hos 

 arten som ett karaktärsdrag, med andra ord, bilda en art- 

 egenskap. Med denna följer hand i hand en del rena morfo- 

 logiska utbildningar. H varför ha våra dagars typiska tunnel- 

 gräfvare sina tibier utstyrda med allehanda taggar, tornar 

 o. d. om icke för att underlätta gräf ningen. Och vi finna 

 att dylika bildningar mest tillkomma det främsta benparet, 

 sålunda det som mest anstränges vid gräf ningen. Eller hvar- 

 för har den uti sand gräf vande Cneorhinus geminatus Fabr. 

 framtibierna i spetsen spadformigt utvidgade eller hvarför 

 sandformen Enonius bimaculatus Illig. den utdragna fliken 

 uti spetsen af framtibierna; hvarför alla stercorära former af 

 Lamellicornerna 'de talrika kraftiga taggarne, kristorna m. m., 

 hvarför Gryllotalpa sina bizarra bildningar på frambenen? 

 Allt är ju morfologiska karaktärer, som stå i det intimaste 

 samband med djurets lefnadssätt, bildningar, som så småningom 

 utbildats, nedärfts generation för generation och, då de be- 

 funnits nyttiga, ytterligare utbildats. Helt säkert skulle samma 



