32 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 2. N:0 17. 



anordningar träffas hos B. pallidipenne Illig., om den varit 

 tillräckligt gammal på detta gebiet. Så är nu ej fallet, och 

 det är väl antagligt, att denna gräfvarvana utbildats endast 

 pä Fårön, där arten troligen lefde under prekära förhål- 

 landen. 



Att Elaphrusarterna ej saknas på hafsstranden var ju att 

 vänta. Diverse Stenusarter mest St. incrassatus Er. äro stän- 

 digt i rörelse på stranden. Under smärre tångviskor träffas 

 stundom i god sämja Blethisa multipunctata L. och den säll- 

 synta Miscodera arctica Payk. På stranden vid Alf va ligga 

 talrika plankbitar o. d. uppspolade. Under dessa träffas Får- 

 öns kraftigaste Carabid, sandformen Broscus cephalotes L. 

 Arten har ofta redt sig en liten håla uti sanden. Denna in- 

 sekt är en utpräglad sandform och träffas, som vi senare 

 skola se, rätt allmänt uti sandöknen Ulla Hau. Det föreföll 

 mig, som skulle arten här på Fårön vara mera stridslysten än 

 på andra ställen. Berörde man t. ex. en individ med pincetten 

 eller fingrarne, spärrade den genast alla benen stelt åt sidan 

 för att erhålla bättre fäste uti den lösa sanden. Med utspär- 

 rade mandibler och något uppåtrest af vaktade den nu ett nytt 

 angrepp. Så fort min pincett kom i närheten, blef den genast 

 bearbetad af mandiblerna, så att det formligen knastrade — 

 kanske ej så mycket uti pincetten som fastmer uti mandib- 

 lerna själfva. Ofta kunde jag upplyfta den retade varelsen, 

 som omfattade pincetten med sina mandibler, flera meter 

 högt. Det roade mig att se, huru länge den kunde uthärda 

 uti denna brydsamma ställning. Men väntan på, att den 

 skulle släppa sitt tag, vardt mig verkligen lång. Under hela 

 7 minuter höll djuret ut med samma energi, snart inträdde 

 dock en förslappning, och det släppte sitt tag. Denna mindre 

 älskvärda vana hos Broscus har jag ej iakttagit på andra 

 ställen. På Fårön torde nog Broscus uti ärlig strid kunna 

 öfvervinna alla andra Carabider, då här Carabusarterna med 

 undantag af C. granulatus L. saknas. Hvad Cicindela beträf- 

 far, är den nog en stridslysten och i naturen mycket fruktad 

 insekt, men kommer säkerligen att vid en tvekamp med Bros- 

 cus draga det kortaste strået, fast pansrad och solidt byggd 

 som denne senare är. Därtill kommer, att den vanligaste 

 Cicindelaf ormen eller C. campestris L. - märkvärdigt nog 

 för öfrigt — totalt saknas på Fårön. C. s^dvatica L. är den 

 enda representanten för släktet. Hade C. campestris L. varit 



