MJÖBERG, STUDIER ÖFVER FÅRÖNS INSEKTFAUNA. 39 



som förut anträffats i vårt land uti några få ex. uti Blekinge 

 och vid Visby, förekom här rätt allmänt. Det är en iakt- 

 tagelse, som man kan göra inom hela djurriket, att alla större 

 arter så småningom sakta men säkert i naturen undanträn- 

 gas märkbart af taga i frekvens. Klart är ju, att dylika 

 större former äro mera exponerade och därför ha större svå- 

 righeter att undgå sina talrika fiender än medelstora eller 

 mindre sådana. Och det är en inom zoologien välbekant 

 sats, att, när en art sträfvar att utveckla sig uti storlek, så 

 att säga sätter in sina utvecklingsmöjligheter, sina inneboende 

 resurser uti den ensidiga riktningen att blott utveckla sig 

 uti storleksförhållanden på bekostnad af en mera jämnt 

 fördelad utveckling och detta utöfver ett för h varje djurart 

 af flera faktorer bestämdt maximimått, dylikt alltid blifver 

 ödesdigert för arten i fråga och slutligen vållar hans under- 

 gång. Exempel härpå göres oss ej behof. Ett dyhkt djur 

 är säkerligen Ergates Faber L., som tyckes vara predestine- 

 rad att förr eller senare gå sin undergång till mötes. Så 

 mycket intressantare därför, att den på Fårön funnit en fri- 

 stad och där visat sig framgångsrikt kunna upptaga kampen 

 för tillvaron. För att så mycket som möjligt undgå sina 

 talrika fiender har Ergates förlagt sin verksamhet till den 

 lugna natten, en tillpassning, som den ingalunda är ensam 

 om. Sålunda flyga ju alla större Dytiscider, Hydrophilus- 

 arterna, de större Clavicornerna eller Necrophorusarterna, 

 alla större Lamellicorner såsom Lucanus cervus L., Melo- 

 lontha- och Geotrupesarterna och flera stora Longicorner så- 

 som Prionus coriarius L. och Criocephalus rusticus L. först 

 efter mörkrets inbrott. Ytterligare generalisering kan genom- 

 föras. Alla större landtdäggdjur såsom lejonet, tigern elefanten, 

 noshörningen m. fl. äro ju mer eller mindre utpräglade natt- 

 djur. Öfverdifferentierade med af seende på sin storlek ha de 

 tvungits att förlägga sin verksamhet till en tid på dygnet, 

 då deras värste fiender och belackare äro overksamma. Och 

 nästan inom alla djurgrupper från de lägsta till de högsta 

 finna vi exempel på denna tillpassning, som ofta, ja, kanske 

 oftast återfinnes hos större former. 



Att döma af frekvensen tyckes Ergates Faber L. lefva 

 under synnerligen gynnsamma omständigheter. Arten tyckes 

 vara strängt bunden till de gamla tallstubbarna. Särskild t 

 älskar den sådana stubbar, hvilkas yttre är murket, det inre 



