MJÖBERG, STUDIER ÖFVER FÅRÖNS INSEKTFAUNA. 43 



Såväl på puppan, som kanske ännu oftare på larven 

 synas understundom svarta fläckar, bestående af en mer eller 

 mindre framskjutande kitinplatta. Till en början undrade 

 jag hvad detta kunde betj^da, men fick snart klarhet i för- 

 hållandet. Under sina vandringar uti stubben händer det ej 

 sällan, att larven skadar sin hud mot hvassa utskjutande 

 partier uti stubbens inre. Ett förband anlägges då genast, 

 på så sätt att larvgångens söndergnagda, mjölaktiga innehåll 

 fastnar uti den framsipprande kroppsvätskan och täpper till 

 såret. Den så bildade skorpan kvarsitter länge. Med tiden 

 bildas genom anrikning af kitin en fastare platta, det första 

 provisoriska förbandet faller af, och såret är läkt. På experi- 

 mentell väg lyckades det mig framkalla dylika kitinbildnin- 

 gar. Med en fin sax tillfogade jag larven mindre sår, och 

 lät honom därefter krypa ned i en större burk, fylld med 

 mur ken söndersmulad ved. Efter omkring 14 dagar under- 

 kastade jag honom en granskning. Såren voro nu läkta blott 

 några smärre kitinplattor buro vittne om, hvar de en gång 

 haft sin plats. Det sårade segmentet antager stundom en 

 mörkare färgton. 



Tyvärr lyckades det mig ej att få se Ergates uti dess 

 första skepnad, ägget. Förgäfves voro mina ansträngningar 

 att få de i fångenskap förvarade befruktade honorna att af- 

 lägga sina ägg. Enligt Perris äro äggen rent hvita, omkr. 

 3 mm. i diameter och med retikulerad skulptur. Med hjälp 

 af sin ovipositor insticker honan dem mellan barkspringorna. 

 Efter 14 dagar kläckas äggen. Den framkommande laiven mä- 

 ter blott 3 mm; längtande efter bostad och föda gräfver han 

 sig genast in uti stubben för att först efter fyra långa år af 

 träget arbete och möda under form af imago återbördas åt 

 den 3^ttre världen. 



Strax före min af resa från Fårön, erhöll jag af fyrmästare 

 Borgström den underrättelsen att Ergates var synnerligen 

 allmän på Gotska Sandön. Man brukar där gifva djuret som föda 

 åt — hönsen. Få höns torde ha det nöjet, att njuta sådan 

 kostlig föda. Ett fyrbiträde hade på Sandön iakttagit en äggläg- 

 gande hona. Äggen af sattes på det inre af fyrväggen, voro 

 hvita och af omkring en ärtas storlek och hade placerats 

 tämligen symetriskt i spiral. Hans uppgift om äggens utseende 

 öfverensstämmer ju med Perris. 



