52 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 2. N:0 17. 



så accommoderat sig för förhanden varande omständigheter, 

 att det bhfvit något för öinnevånarne egendomhgt. 



Som en typisk sandinsekt vill jag framhålla vifveln 

 Cneorhinus plagiatus Schall. Arten förekommer rätt allmänt 

 ej blott i Ulla Hau utan litet hvarstädes, där sand finnes. 

 Kopulationstiden innefaller mot slutet af juli. Dess färglik- 

 het med omgif ningen är synnerligen god. Som något an- 

 märkningsvärdt vill jag framhålla, att uti Ulla Hau och i de 

 vester därom liggande delarne alla anträffade ex. visade den 

 normala färgteckningen, d. v. s. voro brunfjälliga och något 

 skäckiga af de med ljusare och mörkare fjäll försedda mellan- 

 rummen af elytra och försedda med talrika hvita borst på 

 skalvingarne, under det att alla i det östra dynområdet ob- 

 serverade exemplaren till färgen voro ljusare, aldrig skäckiga 

 och i regeln utan borst på elytra. Detta konstant hos alla! 

 Att de senare skulle kunna vara illa åtgångna »luggslitna» 

 individer, är ju ej tänkbart, ty hvarför skulle de då alla ha 

 detta utseende och än mer, hvarför skulle dylika illa åtgångna 

 individer ej träffas bland dem, som vistas i Ulla Hau eller 

 vester därom? Genom ett bredt skogsbälte är Ulla Hau skild 

 från det östliga sandområdet, hvarför kommunikationen mel- 

 lan de olika dynområdenas innevånare i ej ringa grad för- 

 svåras. Detta i förening med den omständigheten, att Cneor- 

 hinus plagiatus Schall totalt saknar flygvingar och föröfrigt 

 i af seende på liflighet är något Aegialia-artad och sålunda 

 har svårt för att sprida sig, gör det troligt att den uti det 

 östra dynområdet förekommande formen där utbildats, d. v. s. 

 är en lokalform. 



Uti Ulla Hau's dyner träffas ej sällan Broscus cepha- 

 lotes L. Den synes aldrig fritt löpa kring på sanden. Man kan 

 stundom finna ex. nedgräfda \/l> ja, ända till 1 meter under 

 ytan. Jag råkade vid ett tillfälle på detta djup öfverraska 

 en individ, som just var sysselsatt med att förtära en Aegia- 

 lia. Uti de äldre, mera fasta dynerna, som finnas i midten 

 af öknen, för arten på sätt och vis ett annat lefnadssätt. 

 Den gräfver här en håla eller gång i sanden. Gången står 

 alltid snedt och är försedd med en hal f cirkelformig öppning. 

 På bottnen sitter ägaren, vaktande på insekter eller spindlar 

 som af en händelse halka ned. Det kan kanske tyckas, att 

 det i själfva verket är samma lefnadssätt arten i senare fallet 

 för. Då inga föremål att taga skydd under finnas, — och 



