58 ARKiV FÖR ZOOLOGI. BAND 2. N:0 17. 



ment. Uti ett större glasrör inlades några friska, frodiga 

 med minst 100 bladlöss behäftade Psammaax och liksom i en 

 annan Noaks ark insläpptes i detsamma ett eller flera par 

 af alla på Psammaaxen lef vande djur. Sammansättningen 

 var följande: omkring 100 bladlöss, 4 ex. af Ischnodemus 

 sabuleti F, lika många af Chorosoma Schillingii Schumm och 

 Miris holsatus F, 2 ex. af Miris virens L, 5 larver och 5 

 imagines af Coccidula rufa Hrbst och 6 ex. af Cr. subdepre- 

 sus G3/I]. Glasröret korkades och öppnades ej, förrän allt 

 djiirlif i detsamma slocknat. Efter några få dagar dogo de 

 flesta skinnbaggarne till följd af att Psammaaxen vissnade. 

 Bladlössen voro emellertid ännu några dagar krya. Till följd 

 häraf voro äfven Coccidulaexemplaren pigga, ty de saknade 

 ju ej sitt »dagliga bröd». Och Cryptophagusindividerna hade 

 ju ingen anledning att vara ledsna, så länge Coccidula fanns 

 i lifvet. De sprungo lifligt omkring på axen liksom sökande 

 efter något. Så ofta de påträffade exkrementhopar af de ännu 

 lefvande arterna, eller Ischnodemus och Coccidula, förtärdes 

 dessa genast. Särskildt tycktes de begärligt förtära Coccidula - 

 larvernas exkrementer och detta så fullständigt, att man 

 knappt kunde se spår efter dem. Emellertid började blad- 

 lössen att alltmera ansättas af hungerns kval och dukade 

 under. Så skedde äfven med Ischnodemusexemplaren. Och 

 tvenne dagar därefter led Coccidula rufa Hrbst, såväl ung- 

 domsformen som den fullbildade, af helt naturliga skäl hun- 

 gersdöden. I och med detta voro äfven Cryptophagusindivi- 

 derna dömde till snar undergång. Några exkrementer funnos 

 ju ej mera att tillgå; döden var oundviklig. Efter omkring 

 30 timmar hade alla slutat sin tillvaro. 



Detta experiment talar ju ett ganska tydligt språk. Vis- 

 serligen utgör detsamma intet strängt bindande bevis, för att 

 Cr. subdepressus Gyll. i det fria skulle lefva af andra insek- 

 ters exkrementer, men det skänker dock den största sannoUk- 

 het åt ett dylikt antagande. Visserligen har jag ej iakttagit, 

 att exkrementer af andra insekter fortares af Cr. subdepressus 

 Gyll. uti det fria, men väl att Psammaaxen i naturen äro 

 rena och fria från exkrementanhopningar. Och hvem har 

 väl utfört denna rengöring om icke just ifrågavarande Chryp- 

 tophagusart! Och om så är fallet — allt tyckes tala därför 

 — torde en generalisering kunna genomföras och man kunna 

 säga: De på träd, buskar eller örter i det fria lefvande Cryp- 



