3IJOBERG, STUDIER OFVER FARONS INSEKTSFAUNA. 59 



tophagusarterna lefva af andra insekters där afsatta exkre- 

 menter. Och tänka vi närmare på saken, tycks det som 

 skulle ett dylikt antagande vara det enda sättet att förklara 

 deras närvaro på träden eller buskarne. Ännu har man näm- 

 ligen intet exempel på att en fungico] skalbagge förgripit sig 

 på någon lefvande fanerogam. Detta skulle alltför mycket 

 strida mot deras väsen och inrotade vanor. Möjligheten att 

 de skulle kunna hämta sin näring från de växter de vistas 

 på är därför utesluten. Deras förekomst på växten måste 

 sålunda bero på andra betingelser, Och den omständigheten 

 att det stora flertalet Cryptophagusarter älska ruttnande äm- 

 nen o. d. ger ytterligare stöd åt mitt antagande. 



Vi ha här ett vackert exempel på, huru som allt uti na- 

 turen kan sammanlänkas utan att komma i någon svårare 

 eller störande kontakt. Förekomsten af Psamma betingar 

 förekomsten af bladlusarten, dennas förekomst betingar före 

 komsten af Coccidula, hvars närvaro till hufvudsaklig del be- 

 tingar närvaron af Cryptophagusarten. Medgifvas må att 

 bladlusen visserligen står i ett mindre angenämt förhållande 

 till Coccidula, men i betraktande af dess kolossala produk- 

 tivitet är det för bevarande af jämnvikten af stor betydelse 

 för Psamma att dess plågoandar, bladlössen, uti lämpligt 

 mått reduceras. 



På Psammastråna ser man någon gång ett svart föremål 

 bjärt afsticka mot den ljusare omgifningen. Träder man när- 

 mare, visar det sig vara en skalbagge. Det är vifveln 

 Otiorhynchus atro-apterus De Geer, som äntrar upp för ett 

 Psammasträ. Den sällsynta arten har hittills blott anträffats 

 i Skåne och Halland och tyckes uteslutande lefva i sandiga 

 trakter. 



Under en excursion till det östliga dynområdet ("Vt) ob- 

 servarade jag fram mot den lugna ljumma aftonen flera ex. 

 af en skalbagge, som flög lifligt kring mellan Psammaaxen. 

 Några infångade ex. ådrog sig genast min uppmärksamhet 

 genom sitt främmande utseende. Redan vid första anblicken 

 misstänkte jag; att jag här hade träffat en nykomling för 

 vår fauna, något som senare visade sig vara riktigt. En efter 

 hemkomsten verkställd examinering gaf vid handen, att dju- 

 rets namn var Nacerdes rufiventris Scop. Denna art, som 

 förut icke anträffats i Skandinavien, tillhör det östliga och 

 mellersta Europa. I Estland förekommer densamma, och 



