3IJÖBERG, STUDIER ÖFVER FÅRÖNS INSEKTFAUNA. 65 



undantränga G. stercorarius L. Att G. vernalis L. undan- 

 trängdes af G. stercorarius L., en mera lifskraftig art, är ju 

 ingalunda så förvånandsvärdt, men huru förklara att G. ster- 

 corarius L., en kraftig och robust art, undantränges af den 

 långt mindre och svagare G. silvaticus Pz? Det vill synas 

 som skulle förklaringen härtill vara att söka i den omstän- 

 digheten, att G. silvaticus Pz. accommoderat sig till ett mera 

 mångsidigt lefnadssätt. Såväl G. stercorarius L. som G. ver- 

 nalis L. lefva uteslutande af spillning och äro följaktligen 

 strängt beroende af densammas förekomst. Annorlunda stäl- 

 ler sig saken med G. silvaticus Pz. Det kan verkligen sättas 

 i fråga, huruvida spillning är dess hufvudnäring. Synnerligen 

 ofta ser man att den för ett annat lefnadssätt. Den träffas 

 ej sällan uti gamla ruttnande svampar, uti murkna stubbar 

 under döda djur o. d. Därtill kommer att den drifver sitt 

 spel ej blott under den mörkare delen af dygnet utan äfven 

 vid full dager, något som i allmänhet ej är fallet med öfriga 

 Geotrupesarter. 



Nu må det sagda likväl icke fattas så, att G. silvaticus 

 Pz. fullkomligt undanträngt G. stercorarius L. Så är icke 

 fallet. G. stercorarius L. är nog på sina ställen ännu rätt 

 allmän, men att en början till regress skett är säkert. På 

 vissa trakter träder detta skarpt i dagen. I Stockholms trak- 

 ten har man ganska svårt att uppleta G. stercorarius L., un- 

 der det att man träffar G. silvaticus Pz. snart sagdt öfveralJt. 

 Under min vistelse på Öland sommaren 1902 fann jag att 

 G. stercorarius L. där var starkt undanträngd, dock icke af 

 någon Geotrupesart, utan af den eljest så sällsynte Copris 

 lunaris L. Jag anställde tyvärr ej någon undersökning an- 

 gående förhållandet mellan dessa båda arters frekvens, men 

 tror mig dock tryggt kunna påstå, att G. stercorarius L. 

 förekom i ej ens 1 ^ o. Så starkt undanträngd var den här 

 af Copris. Och procenthalten af G. stercorarius L. på Fårön 

 tjänar blott att ytterligare styrka dess regress. Att förhål- 

 landet på Gotland är likartadt med det på Fårön konstate- 

 rade är sannolikt. G. spiniger Marsh, är nu visserligen icke 

 känd från Gotland, men då den i sådan myckenhet trifves 

 på Fårön, förekommer den säkerligen äfven på »moderlandet». 



Hvad G. spiniger Marsh, beträffar torde denna art vara 

 långt mera spridd än hvad i allmänhet antages. För få år 

 sedan var den blott anmärkt från Skåne och Oland. I sep- 



Arkio för zoologi. Bd 2. N.-o 17. 5 



