MJOBERG, STUDIER OFVER FARONS INSEKTFAUNA. 71 



sade sina antenner med en granne och delgaf denne sina be- 

 kymmer. »Hvad två veta vet hela världen», heter det i ett 

 gammalt ordspråk. Liksom i ett trollslag voro öfriga myror 

 alarmerade. De undersökte frågande sin närmaste omgifning. 

 xllydusnymfen å sin sida tycktes ej sentera bekantskapen 

 utan drog sig helst bort från myrornas grannskap upp på 

 de högst belägna punkterna. Allmän framåtmarsch ! Flera 

 myror kröpo upp för bladen. En af dem störtade sig öfver 

 nymfen, grep henne under strupen och tillfogade henne ett 

 blödande sår. Han släppte snart sitt tag och angrep i stället 

 vänstra bakbenet, som fullständigt afslets. En annan myra 

 kom till och beröfvade nymfen hennes högra tärs och tibia. 

 Nu ingrep jag och befriade henne från sina plågoandar. Hon 

 placerades uti ett glasrör, där . hon inom tvenne timmar af- 

 led. Mördarne frigåfvos ur sitt fängelse och återgåfvos åt 

 naturen. 



Experiment II: 



I sällskap med några nymfer, likvisst inneslutna i ett 

 glasrör, gaf jag mig ut i skogen till en förut observerad myr- 

 stack. Försiktigt nedsläppte jag en af dem uti stacken. Hen- 

 nes frihet vardt ej lång. Ögonblickligen blef hon omringad 

 af 5 a 6 myror och angripen från alla håll. Under 2 min. 

 fick hon ligga kvar uti stacken, då jag borttog henne för att 

 underkasta henne en granskning. Det visade sig, att flera 

 antennleder, tvenne tibier och ett lår voro afslitna, och uti 

 den mjuka bakkroppen syntes tydliga märken efter djupa bett 

 af myrornas mandibler. Sedan jag konstaterat detta, ned- 

 släppte jag den halfdöda varelsen ånyo i stacken. Hon blef 

 gripen af tvenne myror och nedsläpad i en gång antagligen 

 för fortsatt stympning. 



Experiment III: 



Med en pincett nedsatte jag på en af de vägar, som leda 

 till stacken, en ung nymf. Flera af de förbipasserande my- 

 rorna, som varit ute för att samla byggnadsmaterial till stac- 

 ken, voro redan »öfverlastade», hvarför de läto nymfen pas- 

 sera. De som voro på utgående däremot hade »fria händer» 

 och tvekade ej ett ögonblick att göra opposition. Nöjda med 

 att redan ha anträffat något af värde, eskorterade de sitt 

 lefvande byte med sig hem, likvisst dock efter att först ha 



