74 ARK i v FÖR ZOOLOGI. BAND 2. NIO 17. 



frappant likhet såväl i struktur som i rörelsesätt och låter 

 med tvenne skilda djurarter. 



Man frågar sig naturligtvis vid tanken på denna maske- 

 ring : H vad är ändamålet med densamma och hvarför har den 

 utbildats? Jag vill i det följande gifva svar på denna fråga. 

 Till en början är det klart, att den på intet sätt kan anses 

 ha utbildats för ett vistande bland Formica rufa L. vare sig 

 i eller utom stacken, m. a. ord för att komma Formica rufa 

 att vid förbipasserandet ej kunna skilja på varelser af sin egen 

 art och nymfen; däremot svära ju alltför mycket mina expe- 

 riment, som visa att det är alldeles otänkbart, att nymforna 

 skulle lefva bland stackmyrorna, sina dödsfiender. Vidare 

 tyder ju den omständigheten, att Alydus calcaratus L. tal- 

 rikt uppehöll sig på ett område, där Formica rufa totalt 

 saknades, men att den saknades i trakter belägna ett 10-tal 

 meter lägre, där Formica rufa fanns i öfverflöd, därpå, att 

 den afgjordt skyr samvaron med stackmyran och detta af 

 lätt insedda skäl. Förklaringen måste vara en annan. Tänka 

 vi närmare på, hvilka egenskaper som utmärka Formica rufa 

 L., finna vi följande. Den är en synnerligen intelligent, kraf- 

 tig, stridslysten och listig liten insekt, som ej skyr att an- 

 gripa h vilket djur som helst, det må vara aldrig så stort el- 

 ler farligt. Arbetarne, som representera intelligensen uti sam- 

 hället, offra utan betänkande sina lif såväl vid försvar af 

 samhället som i enskild tvekamp. En ordnad här af soldater, 

 där anföraren med makt och myndighet håller individen un- 

 der sitt välde existerar icke, ty »fosterlandskärleken» finnes 

 i hög potens hos hvarje individ. Medvarelserna uti naturen 

 äro mycket väl medvetna om detta och se helst, att de slippa 

 komma i kollision med den lilla i deras tycke otrefliga varel- 

 sen, som h varken begär eller gifver pardon. Vi se ett godt 

 bevis för detta uti den vanliga huggormens förekomst. Den 

 vistas som bekant nästan aldrig uti sådana trakter, där godt 

 om stackmyror finnes, däremot ofta i myckenhet på lokaler, 

 som ej hysa denna kanske den allmännaste af alla insekter. 

 Sin frekvens och sin dominerande ställning uti naturen har 

 den naturligtvis att tacka sina i kampen för tillvaron nyt- 

 tiga egenskaper för. Klart är, att det skall vara synnerligen 

 lämpligt för en annan, svagare insekt — och till dessa höra 

 just de flesta hemiptera — att uppträda under masken af 

 ett djur, som är så fruktadt uti naturen. Därtill kommer 



