﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJONS FAGELLIP. 5 



markerna kring dess nuvarande stränder vittna om, att den 

 är återstoden af en förr vida större träsksjö, om hvars växt- 

 värld och utvecklingshistoria mossarna nu kunna förtälja 

 hufvuddragen, men hvars fågellif vi knappast annat än ge- 

 nom en jämförelse med nutida förhållanden kunna bilda oss 

 någon föreställning om. Att sjöns utseende äfven i senare 

 tid undergått förändring gifva några meddelanden af folkskol- 

 lärare G. Hedrén" vid handen. På 1850-talet var vattenytan 

 sålunda ansenligt större än nu, icke så mycket beroende på, 

 att vattengränsen då var högre, utan fastmer därpå, att vass- 

 vegetationen hade märkbart mindre utbredning mot hvad 

 den nu äger. Det är hufvudsakligen i de södra och västra 

 delarna, som denna vasstillväxt försiggått. Förr fick man 

 heller aldrig se sådan mängd dungliknande bestånd af scir- 

 pussäf, som nu under sommarens lopp växer upp öfver allt 

 i sjön. 



Sjön (fordom benämnd Lunden eller »Lönen») har trenne 

 gånger varit föremål för sänkning, nämligen åren 1802 å 3, 

 1840 och 1874. De två första voro mycket obetydliga, den 

 senare ganska effektiv i början, men för omkring 10 år sedan 

 började samma öfversvämningar som förut. Detta skulle 

 berott därpå, att utdikningar af mossar företagits i trakten^ 

 hvarför omnejdens nederbörd under snösmältningen om våren 

 ej kom att delvis upptagas af dessa kärrområden, utan allt 

 vatten fördes direkt till Hornborgasjön. I senare tid ha 

 äfven stora sidlända ängsmarker i närheten af sjön fullstän- 

 digt torrlagts, nämligen områden, som höra under St. Bju- 

 rum och Dagsnäs. Dessa lågo förr för fäfot, som man säger, 

 och utgjorde då ypperliga beckasinmarker. Arealen af denna 

 mark, som nu är odlad, anses uppgå till öfver 2,000 tunn- 

 land. 



Den nivåförändring, som nederbörden från Billingen or- 

 sakar i sjön om våren, rör sig om c:a 1 meters differens i för- 

 hållande till medelnivån om somrarna. Vårtiden ligga där- 

 för mycket ansenliga sträckor t. o. m. af den mark, som 

 under sommaren är fullständigt torr, under vatten. Sjöns 

 vattenstånd växlar emellertid äfven hvad sommarmedelnivån 

 beträffar. Vissa år är densamma rätt hög, andra så låg, att 

 de perifera delarna äro ofarbara. Fågellifvet, särskildt and- 

 tillgången, ter sig rikare under högt vattenstånd än under lågt. 



