﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJÖNS FAGELLIF. 7 



vestsiden, og at Grunden hertil er den, at da de herskende 

 Vinde ere Vestlige, er der her mest lae, derfor ere de vestlige 

 Bredder ofte flade og sumpede, Kjser og Moser, medens de 

 östlige, hvor Bolgeslaget staar paa, ere sandede, grusede og 

 stejle. Disse Forhold, som Forchhammer vist aldrig har 

 publiceret, saa at de ikke kjendes, gjenfindes i Ruslands 

 0sters0provinser og andensteds, hvarom Klinge for 9 Aar 

 publicerede en laengre Afhandling» — — 



Som synes af kartan öfverensstämma dessa iakttagelser 

 af förloppet vid torfbild ningen och sjöarnes igenväxning i 

 alla delar med förhållandena i Hornborgasjön. Förutom att 

 vassarna ha den anförda utbredningen, ligga de ojämförligt 

 största torfmossarealerna på västra sidan, hvaremot i syn- 

 nerhet den nordöstra är grusig och mycket litet vassbeväxt. 

 Det torde äfven vara belysande, att i detta sammanhang 

 omnämna, att strandborna, som använda phragmites- och 

 fräken vassen till foder åt boskapen, i stora s. k. vassekor 

 ro öfver sjön från östra stranden till den västra för att på 

 sistnämnda ställe inbärga dessa vassarter, emedan tillgången 

 på desamma där är så rik, att den lönar tiden och mödan 

 för öfverfarten. 



Hvad vassarna och lågmossarna i sydöst beträffar bör 

 framhållas, att de äro så belägna, att de vid väst- och syd- 

 västlig blåst ligga i det närmaste i lä om uddarna, hvilkas åt 

 nyssnämnda väderstreck vettande stränder, som få mottaga 

 böljornas angrepp, äro fasta och sandiga. 



Den största utbredning äger sjösäfven {Scirpus lacustris). 

 I hela södra delen af sjön består vassvegetationen hufvud- 

 sakligen af denna säfart. Härifrån följer den såsom den 

 yttersta vass-zonen — den kallas allmänt af strand borna 

 »trindvass» — västra stranden i form af ett här och där af- 

 brutet bälte i det närmaste ända upp till linjen Västtomten 

 • — Broddetorp. På östra sidan bildar den likaledes yttersta 

 zonen af vikarnas vassvegetation samt slutligen små dungar 

 här och hvar vid norra stranden. Frampå sommaren för- 

 länar den dessutom sjön ett mycket egendomligt utseende där- 

 igenom, att den då skjuter upp som små dungar öfver allt, 

 lämnande endast en zon af vattenytan i sjöns midt samt 

 nordligaste delen oinkräktade. Säf arealen i söder är öfver- 

 allt genomdragen af kanallika rännor, här och där utvidgade 

 till små gläntor. Den skiljer sig härigenom till sitt uppträ- 



