﻿14 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 4. N:0 1. 



A. Sumpmarkerna. 



Sumpmarkernas läge och utsträckning ha i hufvudsak 

 förut behandlats vid tal om sjöns terrängförhållanden. Blott 

 det förtjänar här tilläggas, att i allmänhet endast de sjön 

 närgränsande delarna numera äga betydelse för träskfågel- 

 lifvet, då de perifera åt landsidan liggande områdena öfver- 

 gått till en mer eller mindre torr vall. 



a). Lågmossarna upptaga sumpmarkernas största del, 

 bildande de egentliga kärrängarna, på bygdemålet kallade 

 »mader». Vegetationen utgöres af olika arter starr, de till- 

 höra sålunda uteslutande starrmossarnas kategori. Marken 

 är mer eller mindre lös och sumpig, vid sjöstranden öfver- 

 gående i gungfly. Dessa mossar äro samtliga belägna söder 

 om linjen Västtomten — Broddetorp. 



Mest karakteristiska äro Stenumsmaden, synnerligast om- 

 kring Flians mynning, och den längst i söder belägna Åma- 

 den. En beskrifning af dessa belyser därför bäst stånd- 

 ortens skaplynne. 



Längst från sjön växer å Stenumsmaden på relativt torr 

 mark låg starr med någon undervegetation, hvarpå vidtager 

 en zon af Carex jiliformis i rena bestånd — denna starr-art 

 utgör i allmänhet den väsentligaste delen af starrängarnes 

 vegetation. Ett smalare bälte vid sjökanten bildas af C. acuta, 

 som vid Flians mynning på ett rätt betydande område upp- 

 når meterlängd. Markens sumpighet tilltar ju närmare sjön 

 man kommer, tills den slutligen öfvergår i obestiglig hängdy, 

 där fräkenvassen bildar öfvergången till den egentliga vass- 

 vegetationen. Innanför hängdyn växer inom området för 

 C. filiformes här och hvar videbuskar {Salix cinerea), fler- 

 städes i grupper. 



Åmaden, som genomflytes af en bäck, utgör till stor del 

 ett gungfly med höga tufvor af Carex strida. På denna mad 

 ha videbuskarna sin egentliga växtplats, men förekomma 

 äfven allmänt, som senare skall omnämnas, ute i sjön på 

 små flytande »holmar». Vid sjökanten vidtager som öfverallt 

 hängdyn, beväxt med Carex acuta samt Phragmites communis 

 i rätt stor utsträckning. Närmast utanför dessa bestånd för- 

 härskar fräkenvassen på en stor areal. 



