﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJÖNS FÅGELLIP. 21 



En viss topografisk fördelning blir dock alltid möjlig att 

 urskilja, om man tar i betraktande, i hvilket beroende olika 

 arter stå till öppet vatten och till vegetationen. Vi ha dels 

 de, som ej alls söka öppet vatten, dels de, som ha behof 

 både af det öppna vattnet och vegetationen, och dels de, 

 som uppsöka sjön endast på grund af förekomsten af en fri 

 vattenyta. — Vid följande framställning skall de här angifna 

 synpunkterna komma till uttryck. 



öfverallt, där de stora vassbältena utbreda sig, måste 

 sjöns afgränsning mot land bli approximativ. De långgrunda, 

 af hängdy bestående stränderna angifva nämligen icke någon 

 tydlig linje, där gränsen mellan lågmossarnas och sjöns vege- 

 tation är utpräglad. Hög starr (Carex acuta), eqvisetum 

 och phragmites samt i sydväst videbuskar växa än ett godt 

 stycke från vattenlinjen inne på maden, än på fastare i ytan 

 liggande dyansamlingar och flytande »öar» ute i den domi- 

 nerande scirpussäfven. Därför återfinnas vissa fågelarter både 

 inåt land och ute i vass- eller säf formationen. I sydväst före- 

 komma sålunda allmänt å ett vidsträckt område säfsångaren 

 Arcocephalus schoenobcenus (L.) och säfsparfven Emberiza schoe- 

 nidus (L.). Den förre är dock icke allmännast här, utan å 

 den med Carex acuta och phragmites beväxta landrundnin- 

 gen vid Flians mynning samt i phragmitesvassen i viken 

 mellan Almeö och Ytterberg. Vassen står här i stor utsträck- 

 ning på blöt, ej af vatten öfvertäckt mark. I scirpussäfven 

 trifves säfsångaren icke, ehuru han ibland ses äfven i denna, 

 då starr och phragmites finnas inblandade i densamma. Säf- 

 sparfven är allmännast i södra delen och finnes här äfven 

 ute på flytholmarna. Eljest ses han blott i närheten af 

 stranden, nämligen där videbuskar finnas. De stora säf- och 

 starrbeväxta dyarealerna längst i sj^dväst utgöra hemvist för 

 vattenrallen Rallus aquaticus (L.), hvilken jag iakttagit blott 

 på detta ställe. Sumphönan Porzana porzana (L.) har jag 

 äfvenledes hört blott i sydväst, och tycks hon helst vistas 

 där näckrosorna och näten förhärska vid öppnare platser i 

 säfven. — De nu anförda fågelarterna tillhöra uteslutande 

 vegetationsområdet. 



Mest bundna vid vassarna, på samma gång som älskare 

 af öppet vatten, äro arterna af andsläkten, äfven brunanden 

 Nyroca ferina (L.). Bland dessa synes endast skedanden Spa- 

 tula clypeata (L.) vara tämligen stationär i och bunden vid 



