﻿24 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 4. NIO 1. 



Jämförelse mellan 1860-talets fågellif och det nutida. 



De i senare tid vidtagna utdikningarna af icke obetyd- 

 liga delar af Hornborgadepressionens sänka marker ha bevis- 

 ligen menligt inverkat på fågellifvet, äfven fastän torrlägg- 

 ningen icke varit så effektiv, att någon betydligare uppod- 

 ling af marken kunnat ske. Men icke mindre hade förändringar 

 varit, hvilka betingats af den fågelfaunans rörlighet öfver- 

 hufvud, som låter sig förmärkas på många andra håll, och som 

 består däri, att vissa arter förstora sitt utbredningsområde 

 (invandra) eller ökas i antal, medan andra aftaga eller för- 

 svinna, utan att orsaken härtill kan tydligt påvisas. 



Förnämligast genom uppgifter, som godhetsfullt lämnats 

 mig af Konservator Gustaf Kolthoff om 1860-talets fågel- 

 lif i sjön, och som införts i denna afhandlings nästföljande 

 del, har det blifvit mig möjligt, att här närmare redogöra 

 för de förändringar af ofvannämnda art, som sjön under de 

 senaste 40-tal åren undergått. 



På 1860-talet förekommo enkelbeckasinen Gallinago gal- 

 linago (L.) och dubbelbeckasinen G. major (Gm.) mycket all- 

 mänt, medan de nu äro särdeles sparsamma; grönbenta snäp- 

 pan Totanus glareola (L.) häckade talrikt i glesa kolonier, 

 men finns nu blott spridd i enstaka par; brushanen Pavon- 

 cella pugnax (L.), som var mycket allmän, är nu mindre all- 

 män; ljungpiparen Charadrius afvicarius (L.) häckade allmänt 

 på Rödemossen, men finns icke nu i större antal, likaså stor- 

 spofven Numenhis arquatus (L.); och ängpiplärkan Anthus 

 pratensis (L.), som var en af ortens allmännaste fåglar och 

 häckade talrikt på alla sankmarkerna kring sjön, är nu all- 

 män ehdast på Rödemossen, medan hon förekommer fåtaligt 

 på lågmossarna. Bland r of fåglarna förekomma jordugglan 

 Asio accipitrinus (Pall.) och blåhöken Circus cyaneus (L.) 

 endast tillfälligt (under flyttningstiden), medan de förr sågos 

 sommaren öfver, och tornfalken Cerchneis tinnuncula (L.) finns 

 mig veterligt icke häckande i koloni i trakten som fordom. 



Dessa arters förminskning i antal är sålunda synnerhgen 

 i ögonen fallande. Andra ha helt säkert aftagit i någon mån, 

 fastän de fortfarande synas äga ungefär samma frekvens- 



