﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJÖNS FÅGELLIP. 25 



grad som förr, såsom svartbröstade snäppan Tvinga alpina (L.), 

 tofsvipan Vanellus vanellus (L.) och svalorna, Hirundo rustica 

 (L.) och Delichon urhica (L.), ifall dessa båda senare event. 

 skola räknas till sjöns fauna. Vidare häckar tranan Grus 

 grus (L.) icke nu som förr på Trestenamaden, men infinner 

 sig fortfarande sommaren öfver i sjön från St. Bjurums och 

 Billingens mossar. 



Slutligen ha några arter alldeles försvunnit, nämligen 

 korpen Corvus corax (L.), vanliga gladan Milvus milvus (L.) 

 och svarta tärnan Hydrochelidon nigra (L.), hvilka samtliga 

 förr tillhörde sjöns häckfåglar. Rördrommen Botaurus stel- 

 laris (L.) var utgången redan på 1850-talet, och hafsörnen 

 Haliaetus albicilla (L.), som häckade vid sjön på 1850-talet, 

 flyttade redan på 1860-talet. 



Tilltagit i antal ha sothönan Fidica atra (L.), som på 

 1860-talet fanns blott i några par, men nu är kanske den 

 allmännaste arten af alla, samt skäggdoppingen Podiceps cri- 

 status (L.), som förekom i mindre antal (10 — 15 par), men nu 

 täflar med föregående, och mot sensommaren ökas ändernas 

 antal [Anas platyrhyncha (L.) och A. crecca (L.)], därige- 

 nom att ortens änder så småningom samlas i sjön, då de 

 till följd af utdikningar af vattensamlingar o. dyl. i grann- 

 skapet icke äga den forna tillgången på lämpliga uppehålls- 

 orter. 



En synnerligen värdefull och förnimbar tillökning har 

 faunan fått genom invandrade arter. Främst knölsvanen 

 Cyg7ius olor (Gm.), som på 1860-talet sågs blott någon gång 

 under flyttnings tiden, men som sedan våren 1889 kan räknas 

 som häckfågel. Den är nu allmän, i det att 15 — ^20 par 

 årligen häcka. Brunanden Nyroca ferina (L.) fanns icke före 

 1880-talet. Hon är nu en ingalunda sällsynt häckfågel och 

 synes vara i tilltagande. Skrattmåsen Larus ridihundus (L.) 

 invandrade för omkring 10 år sedan och förekommer nu 

 häckande i c:a 5 par hvarje sommar. Rörhönan Gallinula 

 chloroptis (L.), som äfven är nj^ har säkerligen åtskilliga år 

 tillhört häckfåglarnas antal, fastän ägg funnos först somma- 

 ren 1906. Ett förvärf af intressant slag, fastän måhända 

 blott af tillfälligare art, är slutligen strandskatan Hcematopus 

 ostralegus (L.), som iakttogs första gången sommaren 1903. 

 Ett par häckade troligen sommaren 1904. Ett bo med ägg 

 anträffades 1905 och ett 1906. 



