﻿28 ARKIV FÖE ZOOLOGI. BAND 4. NiO 1. 



Clivicola riparia (L.). 



»Strandsvalan häckade på 1860-talet i mängd uti den 

 branta strandvallen vid Rödemossen.» (Kolthoff.) 



Nämnda strandterrass i torf, omkring 2 å 3 m. hög, är fort- 

 farande det enda ställe inom Hornborgaområdet, hvarest 

 strandsvalan häckar. Men hon är här mycket allmän, och 

 kolonien räknar hundratals par. I smärre sällskap ses hon 

 jaga omkring öfver sjön och anträffas härunder äfven i södra 

 delen. 



Sommaren 1905 besöktes häckplatsen första gången d. ^V*-. 

 De flesta svalorna rufvade då. Fyra noggrant undersökta 

 bon innehöllo : två st. resp. 4 och 5 nylagda ägg, ett 5 starkt 

 rufvade ägg och ett nykläckta ungar. Äggläggnings tiden 

 hade således växlat omkring 14 dagar (= rufningstiden). 

 Boen voro byggda i terrassens öfre tredjedel. Ingångshålet 

 var vanligen cirkelrundt, men ungefär 1 dm. från öppningen 

 vidgade sig gången något och antog ellipsform, så att bred- 

 den blef större än höjden. I allmänhet anges gångarnas 

 längd till minst 1 m., ibland 2 m. Många af de i denna 

 torfbrink anbragta boen hade likväl knappt Vs ni. långa 

 gångar. Som redet ej låg innerst i gången, utan 1 dm. eller 

 mera från gångens slut, befann det sig ofta så nära öppnin- 

 gen, att det tydligt syntes utifrån. Då gångens innersta del 

 var mycket fuktig, hade svalan tydligen på grund häraf upp- 

 hört med tunnelarbetet och sålunda undvikit att komma in i 

 mossens vattensjuka iiire. — D. "/g 1906 besökte jag ett ställe 

 vid Dalälfven, där strandsvalan häckade i en mycket hög 

 sandbrink. Det var af intresse att jämföra dessa bons olika 

 beskaffenhet mot dem, som funnos vid Hornborgasjön. Gån- 

 garna voro vida längre, i regel jämt eller något mer än en 

 armlängd. Redet var dock icke heller här anbragt allra 

 längst in, utan c:a 1 dm från gångens slut. Här var en ut- 

 vidgning af gången, en liten kammare, hvars golf var urhål- 

 kadt till en grop. I denna låg redet. Särskildt fäste jag 

 mig vid sättet, hvarpå gångarna utgräfts. Detta kunde iakt- 

 tagas till följd däraf, att en hel del gångar icke voro full- 

 bordade, utan befunno sig i olika utvecklingsfaser. I synner- 

 het på ett ställe märktes tydligt, att svalan, då hon skall 

 börja utgräf ningen af en gång, först känner sig för både 

 med näbbet och fötterna för att få bästa möjliga material 



