﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJÖNS FÅGELLIF. 35 



vid sandstränderna i nordöst. Det är tydligt, att den nu upp- 

 vuxna vassvegetationen omöjliggör de äggplundringar, li vilka 

 äro syftemålet med hennes vårströfverier. Det ojämförligt 

 största antalet af de ägg, hon plockar bort, utgöres af sothöns- 

 och doppingägg. Men att hon äfven beskattar änderna, vig- 

 garna, tärnorna, skrattmåsarna och viporna, har jag varit i 

 tillfälle att iakttaga, och framgår detta äfven däraf, att ej 

 sällan mycket sena kullar anträffas åtminstone af viggen, 

 tärnan och tofsvipan. Af de många sothönsbon, jag sett i 

 sjön, ha ytterst få haft fulltaliga äggkullar, ehuru äggen 

 varit starkt rufvade. Tydligen har detta liksom den ofta 

 sena fyndtiden berott därpå, att tidigare kullar bortröfvats 

 af kråkor. Svanäggen rör kråkan dock icke. 



Vill man iakttaga kråkans äggplundring, bör man begifva 

 sig till sjön en dag i sista hälften af maj. Knappt har båten 

 skjutit in i södra områdets vida vassbälte, förrän kråkorna 

 komma tågande i en lång rad från sina utkiksposter i träden 

 uppe på Dagsnäsåsen. Spanande följa de på något af stånd 

 den färdande och passa noga på, när en dopping eller sot- 

 höna går af sitt bo. Den närmaste i följet skyndar då fram, 

 slår ner på boet. fattar ett ägg i näbbet och beger sig hastigt 

 af mot land. Har doppingen eller sothönan ej ännu åter- 

 kommit, händer, att en andra och tredje kråka fortsätter 

 plundringen. De äro nu oförsynt djärfva, och hojtande för- 

 mår ej hindra dem att i omedelbar närhet af .båten utföra 

 rofferiet. Det är ej ovanligt, att 15 — 20 kråkor äro ute på 

 en gång i detta ärende. Stundom sätta, de sig i toppen af 

 någon på flytholmarna växande videbuske för att, när till- 

 fälle yppar sig, ej vara långt borta. Det har påståtts, att 

 kråkan rent af skulle köra doppingen af boet. Att detta 

 dock är oriktigt, har jag vid några tillfällen kunnat öfver- 

 tyga mig om. Doppingen känner väl kråkans afsikt. Han 

 aflägsnar sig därför, medan vassen ännu är späd, ej gärna långt 

 från boet. Vid ett af de nyssnämnda tillfällena låg doppin- 

 gen i boets närhet, tydligen för att så snart som möjligt 

 kunna återvända. Plötsligt kom en kråka hastigt flygande 

 mot stället. Doppingen varsnade henne och skyndade genast 

 flaxande och skrikande till sitt bo. Fåglarna framkommo 

 nästan samtidigt, så att doppingen hann afvärja angreppet, 

 hvarvid kråkan utan motstånd rymde fältet. — Det är an- 

 tagligt, att kråkan för att kunna bära bort äggen först hac- 



