﻿44 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 4. N:0 1. 



Mgialitis duhia (Scop.). 



»Några par af denna art häckade på 1860-talet årligen 

 på den sandiga stranden vid Stennmslandet.» (Kolthoff.) 



Denna den mindre strandpiparen förekommer fortfarande 

 inom området för sand- och klapperstranden. Härstädes fann 

 jag honom på Fågeludden, vid Ore-nabb, ett par med ungar 

 på Ejellumslandet, likaledes en familj å dysanden i nordväst 

 och slutligen ett par på en smal remsa sand vid Stennms- 

 landet. Antalet vid sjön häckande mindre strandpipare 

 torde sålunda vara 5 å 6 par. Vid stranden af Hornborga- 

 ån, ett stycke från sjön, finnes äfven ett och annat par. / 



Då jag d. ^-/i 1905 gick längs med stranden rundt sjöns 

 norra ända, kommo plötsligt två m. strandpipare utsprin- 

 gande ur en scirpusdunge, som växte på dy blandad sand- 

 mark invid strandlinjen. När jag närmade mig dem, flögo 

 de med några klagande lockljud ett stycke bort. Snart åter- 

 kom den ene, springande på sanden, då och då utstötande 

 en kort hvissling. Han närmade sig alltmer scirpusdungen, 

 men tvekande i sin föresats att springa in i den, skyndade 

 han emellanåt tillbaka några steg för att i nästa ögonblick 

 återvända. Om en stund fqrsvann han bland säfven, då ett 

 svagt skorrande lockljud hördes, besvaradt med ungarnas 

 pipande. Jag gick nu varsamt mot stället. Då närmade sig 

 äfven den andre fågeln, och på hans rop kom den förste 

 åter utspringande. När jag nu i stället riktade mina steg 

 mot dem, flögo de icke som förut sin väg, utan sprungo 

 framför mig bort från platsen, tydligen sökande få mig att 

 följa efter. Jag återvände snart till scirpusdungen och gick 

 in i säfven. Efter något sökande funnos tvänne späda dun- 

 ungar, som tryckt vid roten af ett par scirpusstänglar. De 

 hade emellertid icke förstått att dölja sig på en ljusare sand- 

 remsa alldeles invid dem, utan lågo på den svarta dyn, mot 

 hvilken deras ljusa dräkt bröt af ganska märkbart. Då jag 

 tog upp ungarna i handen, och de gamla fåglarna fingo höra 

 deras pipande, blefvo de mycket ängsliga. Den ene af dem 

 kom plötsligt ifrigt lockande helt nära mig och började att 

 med utslagna, darrande vingar springa på sned ut på sand- 

 banken, där han en stund lade sig på marken och bredde 

 ut stjerten, så att de hvitbrämade yttre stjertpennorna blefvo 



