﻿58 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 4. NIO 1. 



strax efter soluppgången. D. ^Ve 1905 fann jag inom den 

 stora säf- och dyarealen längst i söder ett bo, byggdt af 

 gröna scirpusstänglar och näckrosblad. Det låg flytande på 

 vattnet. En sumphöna skrek oaf brutet rundtomkring, så 

 länge jag uppehöll mig på platsen, hvilken jag lämnade en 

 god stund efter soluppgången. Som boet ej innehöll några 

 ägg, kunde ej bestämdt afgöras, om det tillhörde en sump- 

 höna (sothönan bygger nämligen understundom af dylika 

 färska växtdelar). Men som endast sumphönan hördes hela 

 tiden alldeles kring boet, är det sannolikt, att det tillhörde 

 henne. Detta område var senare på sommaren ofarbart till 

 följd af nate och dy. 



Gallinula cMowpus (L.). 



Rörliönan, som »icke fanns på 1860-talet» (Kolthoff), 

 har säkerligen redan åtskilliga år tillhört sjöns häckfåglar, 

 {hon är skjuten i maj 1901 i Kinneviken 3 mil n. o. om sjön, 

 medd. af hr. P. U. Strömberg), fastän ej någon iakttagelse, 

 som konstaterat ens hennes förekomst i Hornborgasjön, gjorts 

 förrän i sommar (1906). Hr. Helge Lilliestierna, känd 

 som erfaren och skicklig oolog, fann då flera af kråkor tagna 

 rörhönsägg vid stranden af sjön. 



Crex er ex (L.). 



»Förekom på 1860-talet ytterst talrikt på maderna kring 

 sjön.» (Kolthoff.) 



För kornknarren äro de sänka ängsmarkernas rika gräs- 

 eller starrvegetation alltjämt en favoritplats af yppersta slag. 

 Han är också här ännu mycket allmän. 



Fulica atra (L.). 



»Förekom ej på 1860-talet i stort antal, men några par 

 häckade vid Hogårdslandet och utanför St. Bjurum.» 



(Kolthoff.) 



Under de senare årtiondena har sothönan tilltagit oer- 

 hördt och täflar nu i individrikedom med skäggdoppingen. 

 Endast i den nordligare delen saknas hon, då här icke finnes 

 något större vassfält. Talrikast kan hon sägas vara längst 

 i söder, där terrängbeskaffenheten synes vara den för henne 



