﻿60 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 4. NrO 3. 



Sothönans ena skarpa läte »pits, pits» har jag hört vid 

 tillfällen, då hon, efter att ha blifvit skrämd, ansett faran 

 öfverstånden och kommit frampaddlande i vassen för att samla 

 ungarna till sig. — Under sommaren flyger sothönan sällan, 

 fastän hon gärna går ut på öppet vatten. Jag har dock 

 aldrig sett henne, såsom doppingen, åtföljd af ungar simma ut 

 på klarvattnet utanför säfbältena. 



När ungarna blifvit flygga mot slutet af augusti månad, 

 börja sothönsen flocka sig tillsammans. Det är ansenliga 

 skaror, man nu under lugna kvällar kan få se ligga ute på 

 klar vattnet. D. ^Vs "^ar den första gången under sommaren 

 1905, som jag iakttog dem så samlade. — En dag i oktober 

 1904 voro tusentals sothöns synliga ute i sjön, måhända 

 samtliga, som funnos där. De beredde sig tydligen för flytt- 

 ningen (kand. Y. Laurell i bref). 



Att sothönan fanns på 1860-talet och icke, som det upp- 

 gifvits för mig, först mot slutet af 1870-talet, bevisa två 

 i sjön skjutna exemplar af denna fågel, som förvaras i Skara 

 h. a. läroverks museum, och som bära årtalen 1864 (d. ^7«) 

 och 1866 (d. ^^/s). Sedan den tiden har hon, som of van 

 nämnts, ökats så betydligt, att hon nu måhända är sjöns all- 

 männaste fågel. Det är därvid intressant att kunna med- 

 dela, att enligt uppgift af erfarna jägare (hr. J. Swedenborg 

 och baron E. Fock) änderna samtidigt tilltagit i antal. Man 

 har således här motsatta erfarenheter i denna sak mot på 

 många andra håll, där, som det förmodats, en ökning af 

 sothönsens och doppingarnas antal varit orsak till andstam- 

 mens decimering. Man har heller aldrig kunnat iakttaga, att 

 afgjord fiendskap råder mellan dessa fåglar och änderna. Det 

 kan emellertid förtjäna tilläggas, att hand i hand med denna 

 ökning af ifrågavarande fågelarter ägt rum en tillväxt af 

 vassvegetationen, hvarigenom således det område, dessa fåglar 

 bebo, utvidgats (se äfven notisen om doppingen). 



Några undersökta sothönor hade i magen en mängd frön 

 af Scirpus lacustris och något fisksubstans tillsammans med 

 sand och småsten. 



Cygnus olor (Gm.) 



»Sågs på 1860-talet någon gång under vårflyttningen, 

 men häckade ej i sjön.» (Kolthoff.) 



