﻿64 ARKIV PÖR ZOOLOGI. BAND 4. NIO 1. 



gängliga gläntorna i sydvästligaste delens säfområde. Ofta 

 ser man dem också uppehålla sig i näten utanför säfven 

 (företrädesvis Elodeavegetation), stundom äfven ute på klar- 

 vattnet. Mestadels är det både stora och små Anas-arteT, 

 8om bilda dessa flockar : gräsänder och krickänder till största 

 delen, men icke sällan ses äfven brunänder och årtänder. 



I de näckrosrika delarna äro de ojämförligt talrikast. 

 Öfveralit äro näckrosbladen naggade eller »märkta» i kanten, 

 tydligen emedan änderna sökt komma åt smådjur o. dyl., 

 som sitta på och under bladen. Äfvenså fortares inne- 

 hållet i fröhusen af gula näckrosen (enligt hr. J. Sweden- 

 borg). — Redan mot slutet af augusti (sommaren 1905 

 redan kring d. ^\'s) kan man säga, att »anddraget» börjar i 

 sjön. Med skymningens inbrott kommer den ena flocken 

 efter den andra, ofta på 40 å 50 individ, sträckande och 

 slår ner i vassarna. Senare på hösten vistas änderna allmänt 

 ute på klarvattnet, då utom de of van omnämnda arterna 

 framförallt bläsänderna äro vanliga. 



Vintertiden, så länge öppna råkar finnas, ses kvarstan- 

 nande andflockar uppehålla sig vid dessa. D. ^^/i2 1902 

 iakttogs sålunda ett hundratal änder i öppna rännor vid 

 riian och vid Almeö. Vintern 1899 — 1900, då den strängaste 

 kölden rådde, infunno de sig och stannade en längre tid vid 

 en rinnande bäck invid Skara, säkerligen emedan sjön då var 

 helt och hållet isbelagd. 



Gräsanden har enligt hr. J. Swedenborg under de senaste 

 årtiondena märkbart ökats i antal. Detta torde närmast 

 gälla hennes förekomst om sensommaren och hösten och 

 finna sin förklaring främst däruti, att vattensamlingar o. dyl. 

 i grannskapet torrlagts, hvarför Hornborgasjön blifvit sam- 

 lingsplatsen för de i trakten häckande änderna. 



Anas strepera (L.). 



•>> Snatteranden fanns ej i sjön på 1860-talet, men på 1880- 

 talet sågos tvenne par vid Almeö, de första, som mig veter- 

 ligt iakttagits i sjön.» (Kolthoef.) 



Ett exemplar är senare skjutet under andjakt af hr. 

 J. Swedenborg. Någon mer uppgift om hennes förekomst 

 härstädes förehgger icke. Om hon häckar är alltså okändt. 

 Hon är i h varje fall den sällsyntaste anden i sjön. 



