﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJÖNS FÅGELLIF. 67 



Följande scbema visar den olika tiden för äggläggningen: 



Månad Dato 



Antal 

 bon 



Antal ej ruf. äs 



resp. . . .1,2 

 » ... 1, 7 



10 



» .... 7 



» 7, 7, 8, 8 



Antal rufvade ägg 



10 



8, 8 



9 samt 7 ägg o. 3 ungar 

 . . 10 » 



Nylagda ägg ha således anträffats med 3 veckors mellan- 

 tid. Boet af d. ^Ve nied 7 ägg är identiskt med boet af d. 

 ^^Ii, hvaraf framgår, att rufningen varat c:a 27 dagar. Med 

 afseende på de öppet liggande äggen i säfmassan på stranden 

 af Fågeludden har jag antecknat, att »de voro sparsamt 

 öfvertäckta af vassbitar, hvilket jag ej förut sett». Trohgt 

 är, att detta skett i af sikt att dölja dem för kråkorna, som 

 ständigt frekventerade denna plats äfven under sommaren. 

 D, ^^/c 1906 fann jag här ett af dem plundradt viggbo 

 med urätna ägg, hvilket visade, att ett dylikt skydd väl 

 behöfdes. — Vid flera tillfällen, då vigghonan stötts af boet, 

 har hon kastat sin starkt stinkande spillning öfver äggen, 

 hvilken kunde tydligt förnimmas på ett par å tre stegs af- 

 stånd. Detta kan ju berott på skrämsel, men en annan 

 möjlighet är icke utesluten, nämligen att den fräna lukten 

 är ett skyddsmedel. D:r W. A. Engholm har gjort den iakt- 

 tagelsen, att betande boskap lämnar en krans af gräs orörd 

 kring det ställe, där brunandens bo ligger. Det är ju icke 

 orimligt, att detta förhållande kan finna sin förklaring af en 

 liknande exkrementkastning öfver äggen, hvilken äfven före- 

 kommer hos brunanden. 



Vigghonan ligger mycket hårdt på äggen och flyger af, 

 först när man är boet ett par steg nära. Men har hon en 

 eller ett par gånger blifvit skrämd, går hon bort så fort hon 

 märker, att någon nalkas. Vid två tillfällen stötte jag upp 

 vigghonor från deras nykläckta ägg. De kastade sig då på 

 marken och sprungo flaxande bort, låtsande sig vara sårade, 

 alltunder det att de läto höra ett svagt skorrande läte, hvilket 



