﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJÖNS FÅGELLIF. 71 



Ilar först föll i ögonen var det af vassbitar och grässtrån 

 sammanfogade redet. Fläckarna på äggen voro äfven ljusare 

 än vanligt och mera likformigt fördelade. — På ett af de 

 stora ute i sjön liggande rullstensblocken (se ofvan) anträf- 

 fades en kull af 3 ägg, hvars grundfärg på ett lika påfal- 

 lande sätt som den närmast förutnämnda öfverensstämde 

 med stenens gråbruna ton. Slutligen fanns en kull på en af hvit- 

 nade svanexkrementer öfverlagrad jordbank. Äfven här var 

 äggens färg öfverraskande likt underlagets, af en hvit något 

 i blått gående grundfärg. — Angående fläckarnas storlek, 

 antal, skärpa eller fördelning kunde ingen bestämd skillnad 

 märkas i de olika fallen. Alla de här anförda variationerna 

 återfinnas i den samling af fisktärnägg, som gjordes i Horn- 

 borgasjön. Hos en del kullar var färgöfverensstämmelsen 

 oviss eller mindre anmärkningsvärd, men endast i något en- 

 staka fall svor äggets färg tydligt mot omgif ningens, särskildt 

 i ett bo bland starren, hvars enda ägg var starkt olivbrunt 

 utan grön nyans. 



Det är ju antagligt, att harmonien stundom kunnat 

 bero på slump. Jag anser emellertid icke, att så i regel 

 varit fallet, utan att ett orsakssammanhang finnes i denna 

 växlande öfverensstämmelse mellan äggens grundfärg och 

 omgifningen. Talrika iakttagelser, gjorda på skären i Vä- 

 nern hufvudsakhgen sommaren 1906, ha bättre kunnat öfver- 

 tyga mig härom. Det var med anledning af ett fynd af 

 fisktärnägg, som gjordes på Lilla Milskär därstädes d. -^6 

 1899, som jag kom att rikta min uppmärksamhet på berörda 

 färgförhållanden. En fisktärna hade här format en bale i en 

 tufva af blommande starkt gulglänsande Sedum acre, hvari 

 hon nyss lagt 2 ägg. De företedde genom sin grundfärg en 

 högst märkvärdig (ifverenstämmelse med sedumtufvans, hvil- 

 ket genast ådrog sig uppmärksamheten. Aggens bottenfärg 

 var nämligen gulgrön med en säregen gul nyans, som mycket 

 märkbart återgaf den fettglänsande sedumtufvans, och hvilken 

 jag aldrig kunnat återfinna bland hundratals tärnkullar, som 

 legat i den för dem naturliga omgifningen af gräs, mossa 

 eller laf. Sommaren 1906 d. ^7»; fann jag emellertid åter på 

 ett skär vid Värmlandsnäs ett fisktärnägg i en blommande 

 sedumtufva, och här var öfverensstämmelsen åter lika i ögo- 

 nen fallande. Ägget är liksom öfverdraget af en gul slöja, 

 som t. o. m. dämpar fläckarnas skärpa. Några kullar an- 



