﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJÖNS FÅGELLIF. 77 



Doppingäggen äro som nylagda grönaktigt hvita, men 

 anta under rufningens lopp 8å småningom annan färgton. 

 Detta beror på två orsaker, dels därpå, att den ruf vande 

 fågeln öfversprutai' äggen med exkrementer, dels därpå, att 

 det gyttjebemängda material, hvaraf redet bygges, färsar 

 äggen. De få härigenom stundom en svartbrun, oftast ljus- 

 brun kulör. Vanligen är en sida blekare, den som mest 

 legat nedåt i boet, och därför ej så ofta träffats af exkre- 

 menterna. Gyttjan färgar äggen mera likformigt, till följd 

 af att de öfvertäckas. 



Då ägget är nylagdt, är skalet nämligen på grund af 

 den kalkskorpa, som täcker ytan, poröst och suger till sig 

 fuktighet. Vid ett tillfälle syntes detta tydligt, då ett ägg 

 nyss värpts och ej kommit i beröring med annat än gröna 

 växtdelar, hvaraf det erhållit stora, matt grönfärgade ytfläc- 

 kar. Ett bo, som anträffades i Vänern, var byggdt af myc- 

 ket gyttjehaltigt material, hvaraf äggen blifvit svartgrå. Det 

 kan här förtjäna anmärkas, att hos sothönans ägg, hvilka ej 

 äga denna kalkskorpa, skalet följaktligen icke är poröst i 

 vanlig mening, och som äggen för öfrigt äro skyddade genom 

 sin naturliga färg, behöfva de icke färgas eller ens öfver- 

 täckas, och intet gyttjehaltigt material användes heller vid 

 bobyggningen, lika litet som någon öfvertäckning af äggen 

 äger rum. Jag har icke heller kunnat märka, att någon 

 exkrementkastning på äggen här förekommer. 



Doppingen öfvertäcker äggen med tillhjälp af näbbet, 

 sedan han gått af redet, hvilket jag iakttagit. I synnerhet 

 de nylagda äggen bära stundom långsgående repor i kalk- 

 skorpan, som tydligen åstadkommits med näbbspetsen. 



De första dagarna i juli (1905) voro äggen i allmänhet 

 kläckta. Paret med sina ungar vistades nu gärna ute på 

 klarvattnet mellan scirpusdungarna, bakom hvilka de dolde 

 sig, när man nalkades. Under lugna kvällar och månljusa 

 nätter summo de i mängd ut på sjön, och man hörde då 

 från alla håll ungarnas fina hvissling, besvarad af de gamlas 

 skorrande. Då ett par förföljdes, stannade vanligen den ena 

 af föräldrarna kvar hos ungarna och sökte dyka bort med 

 dem. Detta var hanen. Men äfven honan åtager sig ungar- 

 nas vård. I två fall fälldes honor med ungar på ryggen. 

 Vid ett tillfälle råkade jag fälla en gammal hane och 4 ungar, 

 som lågo alldeles dolda i öfversidans fjädrar. Fågeln förblef 



