﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJÖNS FÅGELLIF. 79 



vid denna tid gärna uppsöka nate- och näckros vegetationen 

 på grundare ställen. 



Innan jag afreste till sjön sommaren 1905, anmodades 

 jag under samtal med Konservator Gustaf Kolthoff att 

 undersöka doppingens födoämnen. Af de iakttagelser, som 

 gjorts af honom häi-öfver på 1860-talet, hade framgått, att 

 doppingen i Hornborgasjön hufvudsakligen lefver af insekter. 

 Ett 40-tal doppingar fälldes, och jag medförde hem 37 magar, 

 hvilka alla kunnat noggrant undersökas, tack vare den hjälp 

 jag erhållit af entomologen kand. Eric Mjöberg. Af dessa 

 37 ha icke mindre än 35 st. innehållit insekter, endast 2 st. 

 uteslutande fisk utan insektlämningar. 28 st. (^/i) hade insekt- 

 rester men ingen fisksubstans, medan af de öfriga 9, 5 st. hade 

 fiskdelar och insektdelar i ungefär lika grad, af de återstående 

 4 följaktligen endast de 2 enbart fisk och de båda andra 

 mest fisksubstans och något insektrester. Dessutom ha alla 

 magarna innehållit dy och växtdelar, som sannolikt oafsikt- 

 ligt nedsväljts, samt fjädrar och inälf spara siter (i tunntar- 

 men: Ligula och Askarider). • — Ofvannämnda iakttagelse, att 

 doppingens föda i Hornborgasjön till största delen utgöres af 

 insekter, har sålunda vunnit sin bekräftelse att döma af det 

 hemförda undersökningsmaterialet. 



Den gröna, i sjön utomordentligt allmänna, på vassen kring- 

 krypande skalbaggen Donacia sp. har ingått i ojämförligt största 

 mängd och fanns i större eller mindre procent i 23 magar. 

 Hos de flesta var hela substansen grönskimrande af delar af 

 skal vingarna af denna art. Därnäst ha Dytiscus- och Hemonia- 

 skalbaggar samt den förres larver ingått i största mängd. 

 Hos ett individ var magen fullproppad af skalvingar af Ma- 

 crodytes marginalis, att det måste förvåna, att doppingen 

 hunnit fånga så många till ett mål. Äfven Phryganid-laiyer 

 och Libellulid-leLTver funnos ofta. Mera sällan förekommo 

 Rantus och Notonecta. I en fanns Agryon-ldii^YGV. Bland de 

 påträffade fiskbenen kunde urskiljas sådana af hrax, sutare, 

 gädda och spigg. Ett individ hade sväljt en gädda af 25 cm:s 

 längd och 3\/ä cm:s bredd, hvars hufvud nådde ner i doppin- 

 gens mage, som var mycket utspänd af sekret, medan stjärten 

 befann sig nära svalget. Märkvärdigt var, att fågeln lyckats 

 få ned en så stor fisk genom sin smala strupe. Han föreföll 

 också ovig och ej vidare upplagd för att dj^ka. I vissa 

 magar var substansen seg och full af spolar efter de ned- 



\ 



