﻿RUDOLF SÖDERBERG, HORNBORGASJÖNS FÅGELLTF. 83 



JEgialitis hiaticula (L.). 



Större strandpiparen förekommer under flyttningstiderna 

 rätt allmänt vid sand- och klapperstranden i norr. Under 

 sensommaren 1905 uppträdde han först sparsamt i början af 

 augusti månad, ett par eller några individ tillsammans, 

 hvilka enligt fällda exemplar voro gamla och unga fåglar. 

 Senare i slutet af månaden blef han allmännare och anträf- 

 fades nu oftast tillsammans med svartbröstade snäppan Tringa 

 alpina (L.). I flockar på 30 fåglar befunno sig ofta 8 å 10 

 större strandpipare (se föreg. afd. A: Tringa alpina). Dock 

 förekom större strandpiparen äfven ensam i smärre sällskap, 

 vanligen gamla fåglar, medan det oftast var ungfåglar, som 

 åtföljde snäpporna, hvilka åter voro äldre individ. Hur 

 förhållandet är i september, har jag icke varit i tillfälle att 

 iakttaga. 



Squatarola squatarola (L.). 



Kustpiparen är anträffad i oktober vid Hornborgasjön 

 (KoLTHOFF & Jägersktöld: »Nordens Fåglar» sid. 182). Ett 

 exemplar i Skara h. a. läroverks museum, skjutet i sjön, bär 

 fyndtid d. ^Vo 1863. 



Tringa temmincki (Leisl.). 



Mosnäppan torde förekomma under höstflyttningen täm- 

 ligen regelbundet, ehuru mycket sparsamt. Hon är anträffad 

 d. Va 1867 (exemplaret i Skara läroverks museum). Somma- 

 ren 1905 hörde jag hennes tvåtoniga, metallklingande hviss- 

 ling tidigt i augusti månad, men först d. 19 lyckades jag 

 fälla det ena af tre individ, som voro tillsammans. Det var 

 en gammal fågel. Senare, i september, fälldes äfven ett indi- 

 vid af denna snäppa (kand. Y. Laurell i bref). 



Tringa suharquata (Guld.). 



Spofsnäppan är anträffad i september (Kinberg), men 

 torde understundom besöka sjön under höstflyttningen (se 

 inledningen till denna afd. B). 



