﻿THÉEL, SVERIGES ZOOL. HAFSSTATION KRISTINEBEEG ETC. 43 



botten, med ett ord, de måste under en tid tillhöra den 

 meroplanktoniska faunan. Så förhallar det sig med actinier, 

 koraller, hydrozoer, en stor del annelider, mollusker och fler- 

 talet af echinodermer m. fl. Alla dessa ingå under utveck- 

 lingen och metamorphosen såsom hufvud beståndsdel i den 

 meroplanktoniska faunans sammansättning. Sedermera efter 

 en längre eller kortare tids kringsväfvande måste de, då de 

 nått ett visst afpassadt stadium, sjunka till botten för att 

 nå moderdjurens form och mognad eller för att där omkomma, 

 hvilket nog är det vanliga, ity att de vid nedsjunkandet ej träffa 

 för deras fortsatta utveckhng afpassade lefnadsförhållande. Vi 

 veta också att medusorna, de acraspidota med scyphistoma- 

 stadium och de craspedota med hydroidstockar, utgöra en 

 mäktig del af detta slag af plankton, under det att scyphistoma- 

 stadiet jämte efterföljande strobila-stadium, samt hydroid- 

 stockarna tillhöra benthos. 



Utaf det som här blifvit anfördt, bör det vara uppenbart, 

 att benthos och meroplankton stå i ständig växelverkan och 

 äro till alla delar beroende af hvarandra. Båda måste taga 

 intryck af hydrografiska förhållanden, temperatur, salthalt 

 och strömmar, men de meroplanktoniska organismerna äro 

 mera direkt påverkade af dessa, under det att deras bentho- 

 niska föräldrar i regel endast sekundärt beröras af dem — 

 åtminstone till en tid. 



Det kan vara lärorikt att här anföra några fakta, hvilka 

 böra belysa frågan, om och i hvad mån den ena faunan kan 

 påverkas af den andra. 



Förändring af den bentlioniska faunans sammansättning inom 

 en kortare tidsrymd (ett eller jämförelsevis fä år). I den s. k. 

 Kristinebergsbukten mellan stationen och Fiskebäckskil består 

 bottnen på de djupare platserna, 15 — 18 meter, af löst, ler- 

 blandadt slam och mudder. Här lefde, så långt jag kan 

 minnas tillbaka, stora skaror af den irreguliära sjöborren 

 Ecliinocardium cordatum. Under hela 1890-talet, då jag ar- 

 betade med utvecklingen af denna form såväl som af andra 

 sjöborrar, förekom den där i sådan ymnighet, att man med 

 ett enda skrap tag kunde infånga ända till hundra eller flera 

 utvuxna individer. Från åren 1899, 1900 och 1901 har jag 

 inga säkra iakttagelser, alldenstund jag då ej hade någon 



