﻿THÉEL, SVERIGES ZOOL. HAFSSTATION KRISTINEBERG ETC. 51 



kunde tänka sig att inga strömmar funnes i Lafvet och att så- 

 ledes flertalet larver komme till utveckling, huru skulle då 

 de benthoniska djurens lif vara beskaffadt? Svaret är lätt 

 funnet. Det uppstode en kolossal öfverbefolkning och en in- 

 bördes kamp för existensen så våldsam, att tillintetgörelse af 

 det öfverflödiga flertalet lika visst blefve resultatet. 



Innan jag lämnar detta ämne, kan jag ej underlåta 

 att framdraga ett exempel på, huru naturkrafterna ombe- 

 sörja reducerandet af djurens individantal. Hvarje år föra 

 strömmarna med sig milliontals af våra vanliga manetdjur, 

 Cyanea capillata och Aurelia aurita, utifrån hafvet in till 

 GuUmarns fjordområden. Huru många komma helbrägda ut 

 igen från denna »fälla» till det räddande hafvet? Knappast 

 en enda ! Alla undergå de säkerligen en våldsam död, sönder- 

 slagna mot klipporna, eller uppdrifna på sandstränderna, eller 

 också intrasslade i och kvarhållna af tång och zostera m. m. 

 Men under tiden aflämna de en otalig mängd larver, hvilka 

 inom mycket kort tid sätta sig fast på olika föremål och 

 utvecklas till, hvad vi kalla, Scyphistoma-stadier, därpå till 

 likaledes fastsittande Sirobila-stfidier, och först därefter till 

 små fria manetdjur s. k. E phy ra-sta,dier. En del af dessa, 

 kanske flertalet, går under likasom moderdjuren, men en del 

 drifver med strömmen till hafs att där utvecklas och utväxa 

 till verkliga maneter. 



Nu kan det med skäl frågas, huru det skulle gå med 

 larverna, om hafsströmmarna icke drefve modermaneterna in 

 mot land under tiden för deras könsmognad. Massor af våra 

 vanliga maneter komma aldrig till land vid den tidpunkt, då 

 de skola aflämna sina larver. Huru går det då med dessa 

 oräkneliga ungformer, hvilka för att fortlefva och utvecklas 

 måste få tillfälle att fästa sig fast vid föremål? Ty det är 

 dock ett väl kändt faktum att de normalt fästa sig fast, ut- 

 växa till en liten polyp, Scyphistoma, hvilken så småningom 

 utvecklas till en s. k. Strobila, och hvilken i sin tur genom 

 tvärdelning afsöndrar små fritt sväfvande Ephyra, som ut- 

 vecklas till maneter af moderdjurens form. Ute i öppna 

 hafvet finnes ju ingen möjlighet för larven att få fäste — 

 annat än i undantagsfall på förbiflytande föremål. Svaret 

 blir därför, att enligt all sannolikhet hela årets nya genera- 

 tion helt hastigt går sin undergång till mötes ! 



